38 LINDSTRÖM, GOTLANDS SILURISKA CRUSTACÉER. 



II, 1849, pl. I, fig. 1—8, 10—12, 15. De vigtigaste öfriga 

 synonymer äro: Asaplius caudatus Brongn. H. N. Crust. Foss. 

 p. 22, pl. II, fig. 4. — Dalman Palseaderna, Vet.-Ak. Handl. 

 1827, p. 236, pl. II, fig. 4. — Fhacops caudata Angelin Pal. 

 Scandin. p. 10, tab. VIII, fig. 2a— 2b, icke 2c, hvilken är hypo- 

 stoma af en Liclias. 



Att denna art icke är BrÜNNICHS Trilohus caudatus, 

 med hvilken den hittills identifierats, framgår tydligt vid jem- 

 förelse med livad BrÜNNICH sagt om sin art. I sin »Be- 

 skrivelse över Trilobiten, en Dyreslsegt og dens Arter», i »Nye 

 Samling af det Kongl. Danske Videnskabers Selskabs Skrif- 

 ter», Förste Deel, 1781, pag. 392, säger han om nämnde 

 trilobit, »Den langlialede Trilohit med stor Pandespidse .... 

 og en lang tilspidset Hale», att »Pandespidsen naaer uden for 

 Skildets Rundning ^g Tomme .... De afbrudte Bagdeele har 

 en Tommes Losngde indtil Hälen, som udgiör 1 Tomme. Ho- 

 vedskioldet er omgivet med en flad kantet og skarp Rand, som 

 föran löher ud i Figur af en flad opad krumhöiet og föran 

 tilrundet Tunge». Såsom nedanför af beskrifningen på Ph. vul- 

 garis synes, har denna inga af de karakterer, som nu blifvit an- 

 förda efter BrüNNICH. När man dertill får veta, att originalen 

 till denna beskrifning härstamma från Colebrookedale i England, 

 kan man med ledning af exemplar derifrån och af Brünnichs 

 figurer finna, att Trilohus caudatus BrÜnn. är identisk med 

 MURCHISONS Phacops longicaudatus. Vid det ombyte af namn 

 på arten, som häraf blir en nödvändig följd, har man att taga 

 hänsyn till det näst yngsta, hvilket är det, som Salter gifvit 

 åt hvad han ansåg vara en varietet af A. caudatus nemligen 

 var. a vulgaris. 



Artens vigtigaste kännetecken äro följande. Hufvudets 

 limbus är jemnbred, obetydligt trubbigt utsvängd vid rostrum. 

 Glabellans nedersta tre par skåror äro i det närmaste parallela 

 med hvarandra och med kroppens tväraxel, samt således hori- 

 sontela om djuret tankes i upprätt ställning. Occipitalringen är 

 bredast på midten, der den har en liten, trubbig, stundom hvasst 



