ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 188 5, N:0 6. 39 



tillspetsad vårta. Ytan har tre slags ornamentering: stora, glest 

 spridda vårtor, mellan dessa och på dem likaledes glest spridda, 

 ytterst små vårtor. Dessa sitta på ett underlag, som är glän- 

 sande, men vid förstoring visar sig vara ytterst fingropigt. 

 Fläckvis är denna yta alldeles fri från vårtor. Thoraxsegmen- 

 tens rhachisleder ha oregelbundet fördelade sidoknölar. Vanligen 

 är det en på livar sida af andra leden uppifrån, samt på femte, 

 sjunde och åttonde, omgifna af betydligt mindre, upphöjda punkter. 

 Smärre sådana synas äfven spridda öfver hela ringen och på ett 

 par leders rnidt finnas två vårtor med olika, oregelbundet af- 

 stånd på de olika lederna. Dessa småknölars plats är mycket 

 vexlande, så att hos somliga exemplar sidoknölarne ligga på 

 första, fjerde, sjette och sjunde leden, samt de midtersta på den 

 andra och femte leden. Pygidiets tredje eller fjerde rhachisring har 

 på midten två småknölar liknande dem, som sitta på thorax och 

 lios många äfven på den sjunde ringen. Midtellinien af rhachis 

 är för öfrigt beklädd med en triangulär fläck af ytterst små 

 korn eller gryn. Sidoknölarne på pygidiets pleural (Salters 

 »glandlike tubercles») ses i synnerhet på andra, tredje och fjerde 

 paren. Pygidiets ändspets är i motsats till den närstående 

 Ph. obtusa i allmänhet utdraget spetsig, fast kort, knappast 

 tredjedelen af pygidiets totallängd, dess bas bred och hastigt af- 

 smalnande. Pygidiets limbus, som är mycket bred mot spetsen, 

 afsmalnar ansenligt mot sidorna, så att den framtill nästan för- 

 svinner. »Karakteristiskt för arten är äfven att pygidiets pleurer 

 bilda en mycket spetsig vinkel mot rhachis och vid utkanten 

 äro starkt nedsvängda, medan de hos följande art stå nästan i 

 rät vinkel mot rhachis och i kanterna äro svagt nedböjda. 



Denna art har hittills funnits allenast i mergel skiffer n utmed 

 stranden af Djupvik i Eksta och Fröjel. Ett hufvud från öfver- 

 sta kalkstenslagren vid Likkershamn (S. G. IJ.) kan endast 

 med tvekan räknas hit och hör möjligen till följande art. 



Största hufvudet håller 21 mm. i höjd, 41 mm. i bredd. 

 Största pygidiet är 23 mm. långt, 22 mm. bredt. 



