40 LINDSTRÖM, GOTLANDS SILURISKA CRUSTACÉEK. 



2. Phacops iinbrieatula Angelin Palseont. Scandin. p. 10, 

 tab. VIII f. 3. I den af Angelin efterlemnade samlingen fin- 

 nes ett fragment af en Phacops, hvilket efter all sannolikhet är 

 originalet till hans figur och beskrifning. Det består af ett på 

 längden delvis klufvet stycke, 45 mm. långt och 34 mm. bredt,, 

 med åtta segment af thorax och sex af pygidiet qvarsittande. På 

 rhachis äro de flesta thoraxsegmenten klufna, men hos pygidiet 

 äro de hela. Vid utförandet af figuren i Palseontologia Scan- 

 dinavica har det, som pä detta fragment saknats, blifvit ersatt 

 från ett annat temligen fullständigt exemplar af pygidiet, som 

 låg i samlingen tillsamman med det första. Från detta fullstän- 

 digare exemplar har hemtats den breda limbus och de nio tydliga 

 pleurerna på pygidiet: spetsen, som saknas på den blyertsteck- 

 nade originalfiguren, har blifvit tillsatt med ett utkast i bläck af 

 Angelin sjelf. Då det ej lider något tvifvel, att den sedan litogra- 

 ferade figuren i Palseontologia på detta sätt blifvit komponerad 

 efter de stycken, som legat till grund för de första teckningarna, 

 kan man lätt med ledning af dessa stycken finna flera exemplar 

 från bestämda lokaler af denna, den största af våra Phacops-arter. 



Mest utmärkande för pygidiet är det stora antalet pleurae,. 

 9 eller 10, medan det i de båda andra arterna ej är större än åtta. 

 Vidare utmärkes arten af den jemnbreda limbus, som följer upp- 

 efter båda sidorna af pygidiet och nederst vid ändan förlänger 

 sig i en smal, småningom afsmalnande tagg. Denna kan uppnå 

 en längd lika med pygidiets. Ytan temligen glatt eller obetyd- 

 ligt smågropig. Af thorax finnes endast ett fragment, det, som 

 legat till grund för figuren. Rhachissegmenten synas der alla 

 med en tuberkel på hvardera sidan. Tillsamman med[;dessa 

 pygidier hittas till storleken motsvarande hufvuden, hvilka an- 

 tagligen höra till denna art. Glabellan liknar i det närmaste 

 den föregående artens, men är mera glatt, samt ej så transversel, 

 bården omkring hufvudet mera bred och jemn än hos P. vulgaris, 

 och occipitalringen alldeles slät utan tagg eller knöl på midten. 



Från Phac. caudata Brünnich (— Murchisons Ph. 

 longicaudata) skiljes arten lätt genom sin jemnbreda pann- 



