46 LINDSTRÖM, GOTLANDS SILUUISKA CRUSTACÉER. 



Denna art, på Gotland den allmännaste af sitt slägte och som 

 kommer närmast Sph. mirus, är ytterst svårbestämd i sina talrika 

 exemplar, hvilka till och med på samma lokal vexla i form, ej en- 

 dast efter olika storlek, utan äfven med afvikelser hos de lik stora. 

 I anseende till hufvudets form kan arten knappast skiljas från 

 Sph. mirus. Olikheten till pygidium är så mycket större. Hos 

 Sph. mirus äro pleurerna långsträcktare, hos Sph. scabridus 

 kortare, tjockare, mera klumpiga och detta är isynnerhet på- 

 fallande med sista paret och den af dem inneslutne, tunglika 

 ändleden af rhachis med dess skarpt uppskjutande nedersta af- 

 sats. För öfrigt är ytan lika finknottrig som hos den äldre arten. 



Från de öfversta kalkstenslagren på Slite och Sandarfve 

 kulle finnes en liten varietet, med något afvikande pygidium, 

 med så små proportioner hos pleurer och rhachisleder att de 

 närmast kunna jemföras med sådana engelska exemplar, hvilka 

 kallats Sph. mirus af Salter, men som hafva pygidiet i för- 

 hållande till den öfriga kroppen högst litet utveckladt. De två 

 pygidieexemplar, som finnas från Slite, äro icke ens fullkomligt 

 öfverelisstämmande i sina proportioner. 



Exemplar finnas från mergelskifFern vid Visby, Vestergarn, 

 Stora Carlsö, Stormyr i Rute, Fårö, mellersta kalkstenslagret i 

 Eksta (Stjernarfve), Follingbo, Likkershamn och Bunge, samt 

 från öfversta kalkstenen på Slite och Sandarfve kulle. 



Ett nästan fullständigt exemplar från Bunge håller 60 mm. 

 i längd och 27 mm. i bredd. 



12. Sphserexochus latifrons Angelin. Tafl. XIV, fig. 17. 

 Pal. Scand. p. .37, tab. 22, f. 10, tab. 38, fig. 15. 



Denna art utmärker sig genom det ovanligt stora afståndet 

 mellan de båda sidoknölarne hos glabellan. På en bredd af 20 

 mm. uppgår detta afstånd till 15 mm., eller mer än dubbelt af 

 knölarnes tvärdiameter. Knölarne äro ovanligt stora, 9 mm. i 

 längsta diametern, 7 mm. i den tvära. Deras form afviker 

 äfven från de öfriga arternas, inre linien är svagt svängd, 

 sträckande sig i rigtning uppåt och utåt, samt möter der i en 

 trubbig spets den yttre, starkt svängda konturen. Hela formen 



