ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1885, N:0 6. 47 



blir således bredt oval, med spetsen riktad snedt utåt, mot sidan. 

 Hos den böhmiska Spli. minis äro knölarne nästan spliseriska, hos 

 Sph. scabridus äro de ställda med längdaxeln snedt inåt, så- 

 ledes diametralt motsatt Sph. latifrons, med innersta kontu- 

 ren af bågen kortare än den yttre, samt nästan klotrunda. 

 Med det nu beskrifna hufvudet har Angelin förenat ett py- 

 gidium, som antagligen hör hit, alldenstund det bevisligen icke 

 tillkommer någon af de andra arterna. Den allmänna formen 

 påminner om den hos Sph. scabridus, men med vida större pro- 

 portioner. Mellersta fliken eller slutleden af rhachis är tunglik, 

 jemnt slät och afrundad på sin yta, utan att vara pucklig, hvil- 

 ket äfven är fallet med pleurerna. De bakersta pleurerna sträcka 

 sig längre bakåt med sin trubbiga spets än hos Sph. scabridus, 

 ytan jemn och slät, utan knottrighet. På figuren öfver Mark- 

 linska exemplaret, Pal. Se. tab. 38, f. 15, synes en liten vårta 

 midt på pygidiets sista led. De sista pleurerna äro förenade 

 genom en svag söm nedanför pygidieleden. 



Det af Angelin afbildade exemplaret af hufvudet är från 

 Östergarn, pygidiet från obekant lokal ur Marklinska samlin- 

 gen i Upsala, hvartill komma några pygidier, som sannolikt 

 höra hit, från mergelskiffern i kanalen från Visne myr. De öfver- 

 ensstämma med dem, som Angelin afbildat, men sakna vårtan 

 midt på sista pygidieleden. 



Hufvudets dimensioner äro i höjd 18 mm., bredd 20 mm. 

 Ett pygidium är 17 mm. långt, 25 mm. bredt. 



13. Sphserexochus laciuiatus n. Tafl. XIII, fig. 2 — 6. 



Hufvudet med låg och transversel glabella, mellanrummet 

 mellan sidoknölarne knappt större än den fasta kindens bredd. 

 Af tvärstrimmorna på sidorna framom knölarna är den undre längst, 

 böjd först svagt uppåt, sedan nedåt. Sidoknölarne inåt afrundade, 

 med svagt trubbig tillspetsning i öfversta hörnet utåt, samt ytter- 

 kanten något insvängd. Glabellans yta svagt finknottrig. Kinderna 

 begränsas af en starkt upphöjd valk, ett segment af en ellips, starkt 

 svängd och inböjd, der den gränsar till nackringen. Facialsuturen 

 bildar nära en rät vinkel, med sitt öfre och längre ben svagt svängdt 



