ÖF VERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 885, N: O 6. 51 



fårorna finnas spår till ett tredje, öfversta par, mycket kortare 

 än de öfriga. Det andra paret framifrån är hälften så kort 

 som det bakersta. Detta är starkast bågformigt och vändt med 

 inre spetsen bakåt. Ytans knottror äro större och mindre, de 

 förra glesare och jemförelsevis ej sä stora som hos den förra 

 arten. Det enda säkra exemplaret tillhör Upsala Universitets 

 Mineralie Cabinett och hittades 1863 af Prof. P. T. Cleve. 



Längden är 10 mm. och bredden 13 mm. 



Tvenne glabellafragment förvaras i Riksmuseum, ett från 

 mellersta kalkstenen vid Visby och ett från oolitlagren i Gröt- 

 lingbo, båda öfverensstämmande deri, att deras granulationer äro 

 mycket större än hos den nyssnämnde, till hvilken de kanhända 

 utgöra en varietet. 



DEIPHON Barrande. 



17. Deiplioii Fortoesi Barr. Tafl. XIII, fig. 9—10, tafl. 

 XV, fig. 18—20. Barr. 1852 Syst. Silur, de Boheme, vol. I, 

 p. 814, pl. 39, fig. 50, 55, D. globifrons Angelin 1854 Pal. 

 Scand. p. QQ, pl. 34, fig. 7. 



Med böhmiska exemplar öfverensstämma de gotländska, 

 hvilka funnits vid Djupvik i Eksta, i mergeln på Fårö och Slite, 

 i mellersta lagret i kanalen vid Vestöös i Hall, på ömse sidor 

 om Visby till Häftingsklint i norr, samt i öfversta kalkstenen på 

 Lilla Carlsö, och mellersta Hoburgslagret vid Klef, nordost om 

 Hoburg. — Intet fullständigt exemplar har hittats, men väl 

 spridda delar af nästan hela kroppen. Särdeles fullständigt är 

 hypostomat, som completterar hvad som förr var bekant genom 

 Salter. Den ram, som omgifver det stora hvälfda midtel- 

 partiet, utskjuter i sina öfre sidohörn, i en jemnbred, smal, kort 

 förlängning bakåt. På insidan ses ramens kant vara omvikt 

 uppåt. Från de flesta lokalerna äro exemplaren små, glabellan 

 7 mm. i tvärsnitt, men från Fårö äro de mycket större och 

 uppnå 11 mm. 



