76 LINDSTRÖM, GOTLANDS SILURISKA CRU3TACÉER. 



som har några grofva tvärrynkor. Hos Pli. rugulosus äter är 

 hela glabellan och för öfrigt så mycket, som finnes qvar af huf- 

 vudet, betäckt med concentriska, korta rynkor, ordnade i båg- 

 formiga rader, med ytterst fina punkter emellan. Främre kanten 

 af glabellan är nästan alldeles glatt och skinande. 



Tvenne fragment af hufvudskölden hafva eihållits från en 

 tät, livit kalksten i Lummelund, troligen af Ludlowstadiet, samt 

 ett tredje i samma slags kalk, men äldre lager i Kristklint vid 

 Kapellshamn. 



Största fragmentets höjd 8 mm. 



51. Phaetonides longifrons n. Tafl. XVI, fig. 14. 



Glabellan oval, smalast nedtill, framkanten afrundad, lik- 

 som hos Ph. Stokesi. Sidoknölen vid basen uppåt tillspetsad, 

 nedåt afrundad, knölarne på ömse sidor om nackringen svagt 

 upphöjda, kretsformiga. Ögonen starkt framskjutande, njurformiga, 

 ytterdelen störst, starkt afrundad. Hufvudsköldens framdel är 

 bredt utvecklad, svagt insänkt, så att pannkanten något höjer 

 sig. x\fståndet mellan glabellans framkant till sköldens rostral- 

 kant är nära nog lika stort som glabellans längd. Hufvudsköl- 

 den får tillfölje häraf en bredt tunglik förlängning framåt. Ytan 

 har fina, concentriskt vågiga linier, både på glabellan och kin- 

 derna, sammansatta af små, halfmånformiga, osculalika upphöj- 

 ningar. 



Endast en enda fragmentarisk hufvudsköld har funnits i 

 kalkstenen på östra sidan af Lindeklint. Längden är 7 mm., 

 bredden 9 mm. Glabellans längd 4 mm. xA.fståndet från denna 

 till pannkanten 3 mm. 



CYPHASPIS BURMEISTER. 



52. Cyphaspis elegantula AnGELIN. Calymene eleganhda 

 Ang. 1838. Museum palceontologicum svecicum, N:o 21. Proe- 

 tus elegantulus LovÉN 1845. Öfvers. Vet.-Ak. Förhandl. p. 51, 

 tab. I, fig. 4a — c. — Goniopleiira elegantula Angelin 1855. 

 Pal. Se. p. 23, pl. 17, fig. 7. — Cyphaspis pygmceus Salter 

 1853 i Mem. Geol. Surv. Dec. VII p. 6. 



