ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1885, N:0 6. 117 



amylalkoliolen fyldes i en liten tubulerad glasretort af 10 — 12 

 kc:s rymd och destillerades derutnr direkt i en liten tharerad 

 flaska. Destillatet vägde 1395 gram. 



2. Medelst eter. 



a. Eterlosningar, som erhållits genom redskapens sköljning 

 med eter **/2, % och ^/.. 1885, afdunstades i löst tillslutna kolfvar 

 eller flaskor vid den i laboratorium befintliga lufttemperaturen. 

 Den erhållna återstoden förvarades. 



b. Kaliumkarbonat, som i 1 blifvit användt till amylalko- 

 holens befriande från vatten, löstes i vatten och lösningen ut- 

 skakades med eter. Eterlagret afskiljdes och afdunstades på 

 ofvan omnämndt sätt. 



c. Den vätska, utur hvilken amylalkoholen afskiljt sig, och 

 det vatten, hvarraed den blifvit skakad, försattes med eter och 

 omskakades dermed förnyade gånger, eterlagret afskiljdes och 

 afdunstades småningom som ofvan. 



De återstoder, som erhållits i 2 a, 6 och c genom eterlös- 

 ningarnas afdunstning, behandlades för att aflägsna andra alko- 

 holer på samma sätt som i 1 är nämndt; vatten borttogs med 

 kaliumkarbonat, och amylalkoholen destillerades slutligen och 

 upptogs i vägdt kärl; dess vigt utgjorde 0,8 7 5 gram. 



Enligt 1 erhölls 1,395 gram amylalkohol. 



)) 2 tu, h och c 0,8 7 5 » « 



Hela mängden 2,2 7 o » » 



Den sålunda i 1 och 2 framstälda amylalkoholen hade en 

 icke så oangenäm och från ren amylalkohol något skiljaktig 

 lukt, beroende antagligen pä en ringa halt dels af humlens flyg- 

 tiga olja dels på valeriansyrad amyleter och möjligen äfven amyl- 

 aldehyd. 



