ÖFVERSIGT AF K. VETEXSK -AKAD. FÖRHANDLINGAR 1885, N;0 7. 127 



Tab. III. Zinksulfat-gelatinlösning. 



t 



m 



v 



14,0 



61,6 



128,3 



17,9 



56,1 



140,7 



21,7 



52,5 



148,9 



26,0 



47,3 



165,7 



30,0 



43,5 



180,0 



31,5 



41,7 



188,3 



Jt 



Jl 



3,9 



12,4 



3,8 



8,2 



4,3 



16,8 



4,0 



14,3 



1,5 



8,3 



Tab. IT. Kopparacetat-gelatinlösning. 



Jt Jl 



t 



in 



i 



15,0 



62,0 



126,3 



19,1 



56,6 



137,8 



22,1 



53,0 



147,0 



25,6 



49,0 



158,8 



30,0 



45,0 



172,3 



32,6 



42,0 



185,0 



4,1 



11,5 



3,0 



9,2 



3,5 



11,8 



4,4 



13,5 



2,6 



12,7 



Hvad som här framför allt faller i ögonen, är att lednings- 

 förmågan ej utvisar nägon annan förändring än den jemna varia- 

 tionen med temperaturen. Eljes skulle, om man antar ett inner-, 

 ligt samband mellan inre friktion och ledningsmotstånd, man 

 hafva väntat, att ledningsmotståndet skulle ha högst betydligt 

 varierat i närheten af 24' C. Ty vid stelnandet af gelatinlös- 

 ningen måste dess inre friktion variera mellan ett ändligt värde 

 och ett nära nog oändligt stort. Men någon likartad variation 

 kan alls icke spåras i de siffror som ange ledningsförmågan. 

 Beräknar man temperaturkoefficienterna för gelatinlösningar finner 

 man för : 



gelatinlösning koksalt zinksulfat kopparacetat 



0,0281 0,0244 0,0243 0,0248 



då motsvarande siftror for vattenlösningar äro 



0,0238 0,0234 0,0213. 



