ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 188 5, N:0 6. 141 



förklaras af en oscillatorisk urladdning, utan nödgar till anta- 

 gandet, att elektrodernas natur spelar en väsentlig roll. Vid 

 atmosferstryck åter torde denna olikhet ej framträda. De for- 

 skare, som bestämdt potentialskilnaden mellan elektroderna, dä 

 gnista bildas i atmosferisk luft, liafva i allmänhet ej kunnat 

 konstatera nägon olikhet, då olika elektroder användts^) -), så 

 att i detta fall skulle då den oscillatoriska urladdningen kunna 

 synas utgöra den enda eller hufvudsakliga förklaringsgrunden. 

 Samma förklaringsgrund skulle äfven kunna anföras för utsla- 

 gets förökning vid strömdelningen, då gnistan bildas i en vätska, 

 som är en dålig ledare. Vätskans ledningsmotstånd minskas, 

 då dess temperatur ökas, och att temperaturen ökas, då en gni- 

 sta bildas i vätskan är ovedersägligt. Den andra oscillationen 

 kommer derföre nödvändigt att lättare genomtränga vätskan än 

 den första, och således skulle den oscillerande urladdningen kunna 

 vara en anledning till det vid strömdelningen och gnistbildningen 

 inträdande förökade galvanometerutslaget. Att detta dock ej 

 kan vara riktigt, vare sig gnistan bildas i en gas eller en vät- 

 ska, skall jag i det följande söka visa. 



8. Vi skola nu öfvergå till induktionsförsöken och under- 

 söka, huruvida äfven der den oscillerande urladdningen visar sig 

 tillräcklig för förklaringen af observationerna. Dä nu den första 

 oscillationen slår öfver, är vätskans temperatur lägre, än då den 

 andra slår öfver. Da måste med nödvändighet under den första 

 oscillationens fortvaro temperaturen liafva växt, så att den vid 

 oscillationens början är mindre än mot dess slut. Om vi nu 

 tänka oss en induktionsrulle inskjuten i galvanometerledningen, 

 så induceras i denne tvenne extraströmmar, den första inversa 

 i oscillationens början under den tid strömstyrkan växer, den 

 andra direkta mot oscillationens slut, då strömstyrkan aftager. 

 Den första har att genomgå ett vätskelager af lägre temperatur 



') Wahren de la Rue och Hugo Muller: Phil. Trans, 1878, Vol. 169, s. 65. 

 ^) DeTemot kan elektrodernas natur ej lemnas utan afseende vid ljusbågen. 



Jfr. Edlund: Öfv. af K. Vet.-Akad. Förli. 1867, N:o 4 och N:o 10; Jamin 



och Maneuvhieu: Comptes Rendus 94, p. 1615, 1882. 



