ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1885, N:0 7. 47 



ett harts af en stark, om cymol erinrande lukt olöst. Den filtrerade 

 färglösa, svagt blåfluorescerande lösningen koncentrerades därpå, 

 öfvermättades med natronlut och destillerades med vatten- 

 ångor. 



Den så erhållna, fullt rena kumokinolinen är en färglös, 

 starkt luktande olja, som är något tyngre än vatten. Lukten 

 erinrar om kinolin, men är därifrån tydligt skild. Med vatten- 

 ångor är föreningen lätt flyktig. Då materialet ej räckte för en 

 kokpunktsbestämning har jag sökt att karakterisera denna nya 

 kinolin genom smältpunkterna på följande föreningar. Kroppen 

 är en temligen stark bas, som lätt löser sig i äfven mycket ut- 

 spädda syror. 



KumokinoUn-hydrokloratet är ytterst lättlösligt i vatten och 

 kan knappast bringas till kristallisation. 



Kumokinolin-ldoroplatinat: [C^oKfis^ • HClj.^PtCl^ + 2H2O 

 är i kallt vatten mycket, i varmt temligen svårlösligt. Det 

 kristalliserar ur varm lösning i gula nålar eller små, snedt af- 

 skurna prismer, hvilka smälta vid 219 — 220°. 



Funnet. Beräknadt. 



Pt 24,5 8 24,6 5 



H.O (vid 110°) 4,58 4,57 



Såväl kinolin sjelf som de flesta af dess homologer gifva 

 likaledes platinaklorid-dubbelsalter, som innehålla 2 mol. vatten. 



Kumokinolin-pikrat utfaller såsom gula, fina nålar, om en 

 alkoholisk lösning af pikrinsyra blandas med en eterlösning af 

 den fria basen. Föreningen är svårlöslig i alkohol och smälter 

 vid 205—206° C. 



Kumokinolin-kromat. Öfvergjutes den fria basen med en 

 kromsyrelösning, synes ingen inverkan inträda vid vanlig tem- 

 peratur. Vid uppvärmning till kokning löses allt, men vid af- 

 svalning utfaller en del af basen åter såsom olja. Får lösningen 

 stå i luften afsätta sig dock vid frivillig afdunstning djupröda, 

 väl utbildade, stora, snedvinkliga prismer. som smälta vid 92°. 



