ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1885, N:0 7. 77 



i ett maximum eller i omedelbar närhet deraf ; att Ti eger ännu 

 en oxid, kan ej förvåna, då det närmaste V har fem sådana. 



§ 4. 



Så vidt jag känner, har icke någon hittills försökt att ställa 

 mättningskapaciteten i sammanhang med elementens öfriga egen- 

 skaper. En antydan om den riktning, hvari ett sådant sam- 

 manhang är att finna, torde kunna gifvas med ledning af ofvan 

 anförda fakta. 



Jag har i en ofvan citerad uppsats visat, att den periodici- 

 tet, som framträder vid grundämnenas alla egenskaper, med nöd- 

 vändighet förutsätter en periodisk föränderlighet hos de mellan 

 atomerna verkande krafterna. Beskaffenheten af de periodiska 

 funktionerna — de äro en art Foürier's serier — talar för 

 att grunden till atomkrafternas periodicitet med stor sannolikhet 

 är att söka i inre periodiska rörelser hos atomerna s^jelfva. Med 

 antagandet häraf följer, att rörelsens amplitud måste vara mini- 

 mum för de i närheten af den periodiska funktionens noder, ma- 

 ximum för de i vågbergens eller vågdalarnes yttersta punkter 

 belägna ämnena. 



Vi skola nu se, hvilka ämnen höra till ena eller andra 

 slaget. Noderna ligga, såsom man bäst kan se af den punk- 

 terade kurvan i fig. 3 på anf. st., i närheten af följande atom- 

 vigtsvärden (deras inbördes afstånd är ungefär 23,3) 

 Nodens ordn.-tal: 12 3456 7 9 10 

 Atomvigt: O 23,5 49 71 93 117 139 182 205 

 I det närmaste vid samma värden infalla äfven atomvigterna för 

 de ämnen, som ega minsta antalet oxider. Förbigå vi till att 

 börja med de båda första noderna, hafva vi nämligen 



nod: 

 ämne: 



3 



Se 



4 

 Zn 



5 

 Ga Y Zr 



6 

 Cd In 



atomvigt : 



43,9 7 



64,8 8 



69,9 89,6 90,4 



111,7 113,4 



nod: 



7 

 La 



9 



Yb 



10 





ämne : 



Hg TI 





atomvigt : 



138,5 



172,6 



199,8 203,7. 





