80 RYDBERG, MÄTTNINGSKAPACITET OCH ATOMVIGT. 



sitet i stället för grundtonen, och således försätta luftpelaren i 

 olika rörelsetillständ, hvilka karakteriseras af den rådande to- 

 nens svängningstal. 



Jemföra vi härmed elementens olika förmåga att bilda för- 

 eningar med ett och samma ämne, skulle man derom kunna 

 bilda sig ungefär följande föreställning, hvilken naturligtvis icke 

 framträder med andra anspråk än att visa möjligheten af ofvan- 

 nämnda samband: 



Atomerna bestå af samma ämne, men ega olika massa hos 

 olika element. Summan af den energi de ega är proportionelt 

 fördelad på energi af olika former (translationer, rotationer, 

 oscillationer, vibrationer). Den energi, som vid sin öfvergång 

 från en atom till en annan ger sig tillkänna såsom kohäsion 

 eller kemisk affinitet, tillhör atomerna på grund af någon perio- 

 disk rörelse. Energiens öfverförande sker ständigt förmedelst 

 det mellanliggande mediet, men den del af atomernas energi, 

 som åt detsamma meddelas, och hvilken sålunda kan blifva 

 verksam utåt, beror på arten af deras rörelse^). Är rörelsen 

 periodisk, kan äfven den öfverförda energien lätt tänkas 

 vara periodiskt föränderlig med atomernas dimensioner. För- 

 mågan att upptaga energi utifrån är naturligtvis proportionel 

 mot förmågan att afgifva energi utåt, och de ämnen, som kunna 

 visa stor kemisk energi, äro således också de, som af yttre kraf- 

 ter kunna försättas i starkaste inre rörelse. Men dermed är 

 också möjligheten för dem gifven, att när någon kraftigare yttre 

 impuls tillkommer, kunna antaga andra rörelsetillstånd, sva- 

 rande mot de högre tonerna i den tonsumma, hvaraf den perio- 

 diska rörelsen, om någon sådan finnes, nödvändigt måste bestå. 

 Orsakerna till en sådan förändring af rörelsen kunna tänkas 

 vara flere, dels ett förökande af energien i sin helhet, d. v. s. 

 högre temperatur, dels närvaron af andra ämnen med stor energi 

 eller i stor mängd, dels alla dessa omständigheter samtidigt. 



') T. ex. om atomerna hade formen af rotationskroppar, och den ifrågavarande 

 rörelsen bestode i en rotation omkring axeln utan friktion mot mediet, 

 skulle den öfverförda energien blifva = 0. 



