ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1885, N:0 1. 95 



Af de ofvan anförda talvärdena kan man draga åtskilliga 

 slutsatser rörande förloppet i stapeln. Nu är visserligen den 

 uppmätta E. M. K. alltid sammansatt af två särskilda krafter, 

 nämligen mellan hvardera metallen och den vätska, hvari den 

 står, då vi negligera kontaktverkan mellan båda vätskorna; 

 men man kan alltid i en formel skilja dessa båda krafter åt, 

 och med den anordning vi användt äfven studera förloppet vid 

 hvardera kontaktstället. Går vid då till obs. 1, så få vi med 

 användning af de vedertagna beteckningarna; 



a) båda metallerna vid samma temperatur 20,5°. 

 Zn I ZnSO^ — Cu | CuSO, = 1,053 D 



ß) ZnSO^ upphettadt till 47,3°, CuSO^ oförändradt. I detta 

 fall ändrar sig E. M. K. mellan Zn och ZnSO^, och om denna 

 förändring betecknas med A(Zn | ZnSO^), fås: 



Zn I ZnSO^ + A(Zn | ZnSOJ — Cu | CuSO^ = 1,036 D 



y) ZnSO^ vid temperaturen 20,5°, CuSO^ upphettadt till 51,8°. 

 Zn I ZnSO^ — {Cu | CuSO^ + A(Cu | CuSO^)) = 1,ü72 D 



Häraf finner man, att vid upphettning 

 A(Zn I ZnSO j < O 

 A(Cu I CuSOJ < O 

 d. v. s. E. M. K. mellan Zn och ZnSO^ och mellan Cu och 

 CuSO^ aftager då temperaturen växer. Vore denna förändring 

 vid båda kontakterna lika, skulle ett af dessa båda metaller 

 och vätskor sammansatt element, om det i sin helhet upphetta- 

 des, inom det observerade temperaturintervallet hafva en E. M. K. 

 oberoende af temperaturen. Nu har Daniells element i all- 

 mänhet räknats till de element, hvars E. M. K. ej ändrade sig 

 med temperaturen, men nyare undersökningar, t. ex. Helmholtz'^) 

 hafva visat ett aftagande med växande temperatur, om ZuSO 

 var någorlunda koncentreradt. 



') Helmholtz: Sitz. bei', der Kön. Alcad. d. Wiss. pag. 26. Berlin 1882. 



