ÖF:\|EB,SIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1885, N:0 7. 97 



ß) CdSO^ upphettad! till 55,7° 



FeSO^ vid 21,9° 



Cd I CdSO^ + A(Cd | CdSOJ — Fe | FeSO^ = 0,i66 D 

 /) CdSO, vid 22,4° 



FeSO^ upphettadt till 50, T 



Cd I CdSO^ — {Fe | FeSO^ 4- A(Fe | FeSOj} = 0,i 8o D 

 livaraf fås vid uppvärmning: 



A(Cd I CdSO^) < O 

 A(Fe i FeSO^) > O 

 För Fe i kontakt med FeSO^ växer således E. M. K. med 

 temperaturen. 



För att utröna, huruvida en afkylning hade motsatt verkan 

 mot upphettning, hafva vi vid åtskilliga kombinationer uppmätt 

 E. M. K. då ena metallen af kyldes. För Zn, Cu och de metaller, 

 som förhålla sig likt dessa vid upphettning, hör en afkylning öka 

 E. M. K. under det att för Fe och de metaller, som visa en 

 tilltagande E. M. K. vid upphettning en afkylning, bör för- 

 minska E. M. K. Våra observationer bestyrka ock detta. Ur 

 obs. 25, der vi hafva kombination Zu | ZnClj | FeClj I Fe, er- 

 h alles: 



a) båda metallerna vid samma temperatur 19,4° 



Zn I ZnCl. — Fe | FeCU = 0,389 D 

 ß) ZnClo vid 19,5° 

 FeCla af kyld till 2,4° 

 Zn I ZnCU — {Fe | FeCU + A(Fe | FeCl,)} - 0,405 D 

 hvaraf vid afkylning i 



A(Fe I FeCl2)<0^ \ 



Samma resultat få vi, om vi undersöka siffervärdfena tor 

 en annan observation, t. ex. 27, der vi ha i 



Zn I ZnCl, I FeClg | Fe 

 «) båda metallerna vid 20, i° i . ; 



Zn I ZnCU — Fe | FeClg = 0,583 D 

 ß) ZnClo afkyldt till 1,6° 

 FeClß vid 20,o° 

 Zn I ZnCU + A(Zn | ZnCU) — Fe | FeClg = 0,596 D 



Öfversigt af K. Vet.-Akad. Förh. Arg. 42. N:o 7. 



