146 ISBERG, GALVAN.-BESTÄMN. AF ELAST. -GRÄNS M. M. HOS JERNtÄaD. 



och C. A. Angström anstalt rörande »jerns och ståls elasticitet, 

 tänjbarhet och styrka»^). Denna definition lyder: »Om en jern- 

 eller stålstång gradvis strackes med belastningar, som i början 

 äro så små, att de icke åstadkomma mätbar permanent för- 

 längning, men småningom ökas och alltid få verka lika många 

 minuter, som det hvarje gång erhållna tillskottet utgör procent 

 af hela belastningen, vilja vi med elasticitetsgräns utmärka den 

 belastning, genom hvilken, när den jemte ett litet tillskott på 

 förenämda sätt fått verka, framkallats en tillökning i den per- 

 manenta förlängningen, hvars förhållande till stångens längd är 

 0,01 eller mest närmar sig 0,oi af förhållandet mellan tillskottet 

 i belastningen och hela belastningen.» 



Närmare utredd är denna definition genom följande tillagda 

 förklaring. 



»Om P == hela belastningen, 



JP = tillskottet hvarje gång belastningen ökas och som 

 kan tagas konstant (ung. 2 proc), 

 L = trådens längd, 

 ztL — tillökningen i permanenta förlängningen, som fram- 



kallas af P + JP, da de fä verka 100 — minuter, sa blir ela- 

 sticitetsgräns den belastning, för hvilken -— blir lika med eller 



JP o 



mest närmar sig 0,oi —, hvilket äfven kan uttryckas sålunda, 

 JL P 



att 100 .—-.-—=: 1 eller närmast = 1.» 

 L JP 



Om man än genom denna definition sökt lagbinda det in- 

 flytande, som sträckningstiden utöfvar, och genom att taga den 

 permanenta förlängningen större gjort den lättare att bestämma, 

 så qvarstå alla de olägenheter, som, efter hvad förut antydts, 

 måste komma derur, att definitionen icke binder sig vid någon 

 skarpt framträdande egenskap hos det sträckta föremålet. De- 

 finitionens omständlighet torde ock förhindra ett allmännare an- 

 tagande af densamma. 



') J. K. A. 1866. 



