ÖFVERSIGT AF K. A'ETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1885, N:0 7. 147 



Bättre synes då den definition vara, som professor R. Tha- 

 LÉN åtminstone indirekt föreslagit*). Genom att framställa 

 sträckningens gång grafiskt i ett rätvinkligt koordinatsystem, 

 der ordinatorna föreställa belastningens storlek på ytenheten och 

 abskissorna de deremot svarande permanenta förlängningarna, 

 visade han, att i allmänhet kurvorna blott småningom aflägsna 

 sig från ordinataxeln för att komma till en punkt, der de bilda 

 ett tämligen skarpt knä för att derefter sträfva efter ett läge, 

 jemnlöpande med a,bskissaxeln. Punkten för den största krök- 

 ningen (maximikurvaturen) kan nu betraktas åtminstone »som 

 ett godt relativt mått» på materialets beskaff'enhet under an- 

 tagande att profstängerna undergått identiskt samma behandling 

 före sträckningen. För de jern- och stkl-stänger, som voro före- 

 mål för prof. Th ALENS undersökning, kunde denna punkt med 

 tillräcklig noggrannhet bestämmas genom att tudela vinkeln mel- 

 lan 2 tangenter, dragna å ömse sidor om densamma, alldenstund 

 kurvorna i närheten af punkten visade sig vara temligen lik- 

 formiga. Den hufvudsakligaste anmärkning, man gjort mot ela- 

 sticitetsgränsen, så bestämd, är att den i viss mån är beroende 

 af de skalor, som användts för kurvornas konstruktion'-). 



Om äfven denna anmärkning är befogad, synes den dock 

 icke väga mycket vid jemförelse med den fördel, som ligger deri, 

 att få utgå från en egenskap, som tydligt påpekar sig sjelf, och 

 olägenheten afhjelpes genom att ena sig om samma skala för 

 likartade kurvors uppritande, en godtycklighet, som synes oss 

 vida mindre än de af herrar Wertheim och Styfpe valda be- 

 stämmelserna. 



Om. man således i teoretiskt hänseende och från of van an- 

 tydda synpunkt skulle kunna nöja sig med denna definition, har 

 den deremot i 2:)raktiskt hänseende det felet, att kurvorna äro 

 besvärliga att upprita och att punkten för största krökningen 

 för de hårdare stålsorterna blir på grafisk väg svår att bestämma, 

 alldenstund krökningen hos kurvorna här blir betydligt mindre 



') Öfversigt af K. Vet.-Akad. Förh. 1863. 

 2) J. K. A. 1866, h. 1, 8id. 39. 



