ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHxVNDLINGAR 1885, N:0 9. 35 



sneddeii genom kristallen gående springorna äro alldeles för- 

 svunna, och den tydliga indelningen i fält liar upphört. Dock 

 kunde fortfarande en svagare dubbelbrytning iakttagas i prä- 

 parat, som äro gjorda af delar, som ligga närmare kristal- 

 lens yttre. 



Man kan möjligen invända att dessa förändringar bero på 

 en smältning eller en ändring i substansens sammansättning, 

 nämligen afgående af vatten. Men detta är tämligen säkert ej 

 fallet. Ty mot det förra antagandet lemnar dubbelbrytningen 

 hos längdsnitt ett bevis och vid den förut omnämda upphett- 

 ningen af en kristall framför mikroskop kunde som sagdt ingen 

 förändring märkas, allra minst en smältning. Ej heller synes 

 milariten vid denna temperatur afgifva vatten. En vägning af 

 milaritsubstans (0,o2 6i gr.) före och efter en c. 10 minuters 

 rödglödgning utvisade ingen förlust i vigt. 



De ändringar, som milaritkristallerna undergå vid upphett- 

 ning till svag rödglödgning, synas mig sätta RiNNES åsigt om 

 milaritens kristallsystem utom allt tvifvel. Ty det att milari- 

 tens förra delning i subindivider försvinner eller blifver en helt 

 annan, tillåta ej sådana antaganden som Tschermaks, Des 

 Cloizeaux' m. fleres. Den enaxlighet som substansen, till 

 största delen åtminstone, antager är ett ganska godt bevis för 

 dess hexagonala karaktär. Att enaxligheten ej är fullständig 

 beror derpå att kristallen vid afsvalningen åter sammandragit 

 sig ojämt, hvilket haft nya spänningsföreteelser till sin natur- 

 liga följd. Dervid antager den dock ej samma utseende som 

 den egde före upphettningen. Detta har väl sin orsak deri att 

 afkylningen nu försiggick under helt andra förhållanden än när 

 kristallen bildades. 



Stockholm 18S6. Kongl. Boktryckeriet. 



