22 IIILDEBRANDSSON OCH CHARLIER, STJERNEALLEN D. 2 7 NOV. 1885. 



ningspunkter bestämdes efter ögoiimått och markerades, se- 

 dan papperet åter inpassats på stjernkartan, medelst ett nål- 

 ^sting. Slutligen bestämdes detta märkes läge, sedan felet i 

 kartans gradering bestämts, i förhållande till närbelägna 

 stjernor. 



Resultaten äro sammanförda i ofvanstående tabell II. 



3. Meteorsvärinens elliptiska eleoient. För att kunna be- 

 räkna elliptiska element för meteorsvärmen måste man förutom 

 radiationspunkten äfven känna till halfva storaxeln i banan. 

 För att erhålla något sannolikt värde på densamma har man 

 två utvägar, antingen att a priori antaga den lika med halfva 

 storaxeln i BlELAS komets bana, eller att antaga tiden mellan 

 dess apparition nu och 1872 vara jemnt tvenne omlopp för me- 

 teorsvärmen. 



Ehuru den sednare hypothesen är långt ifrån säker, sä synes 

 den dock ej gerna kunna afvika mycket från verkligheten. 



För 1885 inträffade maximum enligt ofvanstående 

 1885 Nov. 27 7'' 29'", s Upsala M. T. - 

 och 1872 enligt Schmidt i Athen 



1872 Nov. 27 8" 20^6 Upsala M. T..' 

 hvilket ger en omloppstid af 2373,9 6 M. T; dygn eller med till- 

 räcklig noggranhet 



6,5 Julianska år. i 



Visserligen kan man ej antaga att jorden passerade genom 

 alldeles samma del af meteorsvärmen nu som 1872, men i be- 

 traktande af den omständigheten att meteorsvärmen vid båda 

 tillfällena synes hafva framträdt med samma intensitet, och 

 varit af temligen kort varaktighet, torde dock, som sagdt, detta 

 antagande ej afvika mycket frän verkligheten. 



Utgår man således från ofvanstående värden på omlopps- 

 tiden och radiationspunktens koordinater (Tab. II) kombinerade 

 med jordens ort vid observationen, så fås följande elementsystem 

 bir meteorsvärmen. För jemförelsens skull hafva vi derjemte i 



