42 FLINK, OM SCHEFFERIT FRÅN LAKGBAN OCH FAJSBERG. 



analysera detsamma för att samtidigt kunna framlägga dess ka- 

 raktäristik något så när fullständig. Jag sammanställer här de 

 båda äldre analyserna med den af mig utförda och skall sedan 

 söka visa, huru de befintliga differenserna sannolikast böra för- 

 klaras. 



Analys å schefferit från Långban af 





C. 



A. Mikaelson. 



WiNKLER. 



G. Flink. 



SiOo 





52,3 1 



49,5 



52,2 8 



CaO 





19,09 



7,752 



19,62 



MgO 





10,86 



4,267 



15,17 



MnO 





10,46 



6,7 7 7 



8,3 9 



FeO 





1,63 



— 



3,8 3 



NiO 





— 



0,204 







Fe,0., 





3,97 



25,4 3 







AI2O3 





— 



1,425 



— 



K2O 





— 



0,193 



— 



Glödgn. 



-förlust 



0,60 



— 







98,92 95,548 99,29. 



Som man finner, äro difterenserna rätt betydliga. Isynner- 

 het är den höga jernoxidhalten i WiNKLERS analys i ögonen 

 fallande. Den betydliga bristen i näinda analys fylles till en 

 del genom 3,0 7 8 CaCOo och 0,o88 MnCOj, hvilka funnos i det 

 analyserade profvet, men ansågos utgöra föroreningar. Mikael- 

 SÖN angifver, att hans material vid behandling med saltsyra 

 frigjorde klor ur densamma, ehuruväl det ganska fint pulvrise- 

 rade mineralet endast obetydligt angreps af syran. Då nu mi- 

 neralet vid Långban förekommer tillsammans med hausmannit, 

 så ligger antagandet nära, att materialet till Mikaelsons analys 

 varit i någon mån orenadt af denna malm eller af någon annan 

 vid Långban förekommande högre oxidationsgrad af Mn, som 

 kunnat försätta klor i frihet. Detta antagande vinner äfven 

 stöd deraf, att Mikaelsons analys anger en något högre Mn- 

 halt än de båda andra. Det förklarar äfven, att Mikaelson 

 funnit det mesta jernet närvarande som oxid, ty hur är det 

 tänkbart, att jernoxidul skulle under mineralets uppslutning 



