ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 188 5, N:0 10. 43 



kunna ega bestånd vid sidan af något så kraftigt oxiderande 

 ämne, att det ur saltsyra kunnat frigöra klor? På denna om- 

 ständighet gör Brush med rätta uppmärksam och anmärker 

 med anledning deraf, att Mikaelsons bestämning af jernets 

 oxidationsgrader icke kan vara rigtig. För öfrigt är ju sjelfva 

 den metod, som Mikaelson använde att bestämma ifrågava- 

 rande syrsättningsgrader, smältning med borax och lösning i kol- 

 syreatmosfer samt titrering, bevisad vara felaktig. Sjelf har 

 jag icke sökt efter någon jernoxid, utan trott mig kunna an- 

 taga, a^t jernet är närvarande endast som oxidul, hvilket Ml- 

 KAELSON vid sin beräkning också gör. 



Det material, kristaller och kristallfragment, jag använde 

 till analysen, var ganska intimt inmängdt med små korn och 

 kristaller af hufvudsakligen jernglans. Delvis voro dessa så 

 stora, att de redan med blotta ögat eller med lupen kunde iakt- 

 tagas, dessutom visade tunnslipadt preparat eller pulver af mi- 

 neralet under mikroskopet alltid en mängd för blotta ögat osyn- 

 liga korn af samma föroreningar. För att få materialet rent 

 krossades det först i mortel temligen fint, hvarefter pulvret be- 

 handlades med en någorlunda stark elektromagnet, som utdrog 

 hvarje spår af den metalliska inpregnationen. Då WiNKLER 

 icke angifver, att han befriat sitt analysmaterial från inblandad 

 jernglans, så är det mycket möjligt, att den af honom funna 

 höga jernhalten kan hafva sitt ursprung från sådan inblandning, 

 såvida man ej kan antaga, att han arbetat med ett helt annat 

 mineral. . 



Om man, såsom vanligt, låter manganen liksom jernet fun- 

 gera såsom substituent för magnesium, så är den vanliga TscHER- 

 MAK'ska beräkningsmetoden icke tillämplig på schefFeriten. I 

 sådant fall blir kalkhalten relativt för liten. Man har nem- 

 ligen : 



