28 CHARLIER, OM EXPOSITIONSTIDBNS INFLYTANDE ETC. 



te, ?)lo — m, 



log 



n 



<j l jLt log 1) ' 



Således är denna expositionstid beroende på I) samt dess- 

 utom af konstanterna I och ^a. 



Nu är det tydligt att plåtarne äro till astronomiskt bruk 

 bättre ju mindre expositionstiden behöfver ökas för att ytter- 

 ligare erhålla en storhetsklass. 



Om nu såsom vid Dr Scheiners plattor / och [m, äro po- 

 sitiva, så äro plattorna således i genomsnitt bättre ju större I 

 och ju mindre f.i är. 



Vidare blir kvoten — uppenbarligen större ju större värde 

 D har. 



Hvad som emellertid här har det största intresset, är att 



känna — , åk D har det minsta värde det öfverhufvud kan hafva 



h 



för att en stjerna skall blifva synlig. Kalla detta Dq, så är 

 t 1 



^= I0l-fi\ogl)o 



h 



det uttryck, som ger oss expositionstidens förökning för att på 

 plåten skall framträda stjernor en storhetsklass svagare än för 

 tiden t^. Och vi se att detta förhållande blir konstant. 



För de GoTHARD'ska plattorna skulle man t. ex. enligt 

 ofvanstående värden pä A och f.L och med antagande af D^^ = 10, 

 erhålla 



U = i , 9 5 ^j , 



d. v. s. om t fördubblas erhåller man en storhetsklass mera. 

 Detta visar att dessa plattor äro mycket »känsliga», enär man 

 på grund af definitionen på storhetsklass skulle vänta att t^ 

 vore minst 2,5 gånger större än i, . 



Det synes mig ej omöjligt att kunna härleda lagen för 

 stjernbildens uppkomst ur rent teoretiska (mekaniska) förutsätt- 

 ningar. Och hoppas jag en annan gång få återkomma till denna 

 fråga. 



