ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1890, N:0 2. 67 



metod och medelst den Regnaultska hygrometem, hafva försöken 

 visat, att såsom i not till sid. 58 påpekades, ifrågavarande diffe- 

 renser vanligen synas hålla sig inom mera anspråkslösa gränser, 

 än de preliminära försöken stundom gåfvo mig anledning för- 

 moda. Detta gäller i ökad grad, om man vid beräkningen an- 

 vänder, i stället föl- den Regnaultska, den Fischerska tabellen 

 med sina högre värden på vattenångans maximumtension. Bland 

 37 under januari, juni och augusti 1888 samt januari 1889 

 anstälda, försök fann jag, med detta beräkningssätt, 5 fall, 

 då den ifrågavarande differensen ej uppgick till 1^, 11 fall, då 

 den var större än 1 %, men mindre än 4%, 14 fall, då den höll 

 sig mellan 4% och 7 %; 6 fall då den utgjorde något öfver 7 intill 

 8,4%, och blott 1, ändock tvifvelaktigt (det å sid. 58 omnämda); 

 då differensen gick upp så högt som till 15,7 %. Differenserna 

 voro alltid positiva i den mening, att den kemiska metoden gaf 

 större fuktighetsmängd till resultat, utom i 2 fall, då likväl den 

 negativa differensen ej uppgick till Y2 %. 



Något samband mellan procent-talen, luftens klarhetsgrad 

 och öfriga väderleksförhållanden har jag ej lyckats finna. Ej 

 sällan synas de observerade öfverskotten af fuktighet utöfver 

 den genom daggpunktshygrometern bestämda gasformiga blifva 

 alldeles betydelselösa vid klar och genomskinlig luft, vindar från 

 nordsidan och högt lufttryck, men stundom äro de under samma 

 förhållanden ganska afsevärda. Måhända är mängden af fast 

 eller fluid fuktighet i atmosferen i främsta rummet beroende af 

 ganska partiela kondensationer och omsättningar deri, sådana 

 som ej med de stora meteorologiska faktorerna stå i nödvändigt 

 sammanhang. 



Stockholm, 1890. Kongl. Boktryckeriet. 



