296 BLADIN, OXIDATION AF FENYLMETYLTRIAZOLKARBONSYRA. 



bindningen mellan de ingående atomerna fastare än hos en sådan 

 med blott en N-atom. Men liuru förhåller sig triazolkärnan, 

 som håller ej mindre än tre N-atomer, i detta hänseende? 



För att besvara denna fråga har jag behandlat den förut 

 af mig beskrifnai) fenylmetyltriazolkarbonsyran, 



C.H,— N-N 



I II 

 HOOC— C C— CH, , 



\/ 



N 



med kaliumpermanganat i alkalisk lösning-) och därvid funnit, 

 att triazolkärnan härvid ej angripes, utan blott den öppna sido- 

 kedjan (metylgruppen) oxideras till karboxyl. Triazol förenin- 

 garna förhålla sig således vid oxidation med kaliumpermanganat 

 i alkalisk lösning på samma sätt som pyrazolföreningarna, d. v. s. 

 bindningen mellan atomerna i triazolkärnan är lika fast som 

 den i pyrazolkäiman. 



Vid oxideringen af fenylmetyltriazolkarbonsyran förfors så- 

 lunda. Syran oxiderades i kolfvar i portioner om 4 gr., lösta i 

 10 gr. 25-procentig kalilut, som försattes med 7 — 8 gr. kalium- 

 permanganat, löst i varmt vatten. Vid vanlig temperatur skedde 

 ingen inverkan, hvarför kolfvarna stäldes på vattenbad. Så 

 småningom började brunsten utfalla, och efter några dagar var 

 lösningen fullständigt eller i det närmaste affärgad. Brunstenen 

 affiltrerades (var lösningen ej fullständigt affärgad, förstördes 

 öfverskjutande permanganat medels några droppar alkohol) och 

 tvättades med vatten, hvarvid ständigt något litet brunsten i 

 fint fördeladt tillstånd gick igenom filtrum. Filtratet koncen- 



Öfvers. iif K. Vet.-Akad. Förh. 1885, N:o 6, sid. 149. 

 Jüg har pä sanima sätt behandlat äfven feiiyletyltriazolkarbonsyran, 

 CgH-N-N 



HOOC— C C— CoH. , 



\/ 



N 



hvilken syra jag ej förut. be8k)'ifvil, men om livilken jag snart skall lenina 

 ett rncddelatidc. 



