ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 9 0, N:0 6. 297 



trerades på vattenbad och filtrerades efter afsvalning frän den ringa 

 mängden brunsten ocli litet afskild kiselsyra. Lösningen afkyldes 

 med snö eller med köldblandning och försattes under stark omröring 

 försigtigt med saltsyra. Därvid bortgår först kolsyra, och därpå 

 afskiljer sig (ofta först efter en stund, om lösningen ej var till- 

 räckligt koncentrerad) en hvit, amorf massa, som utgöres af 

 fenyltriazoldikarbonsyrans sura kaliumsalt, hvilket i vatten är 

 tämligen svårlösligt. Tillsättes nu mera saltsyra, så öfvergår 

 den amorfa massan i små fina nålar, hvilka antagligen utgöra 

 fri fenyltriazoldikarbonsyra. Både den fria syran och det sura 

 kaliumsaltet förlora emellertid mycket lätt kolsyra — man be- 

 höfver blott uppvärma lösningen på vattenbad — och öfvergå i 

 den nedan beskrifna fenyltriazolkarbonsyran. ^) 



Att den vid neutraliseringen med saltsyra erhållna amorfa 

 fällningen utgöres af fenyltriazoldikarbonsyrans sura kaliumsalt, 

 framgår af analyserna: 



1. 0,2032 gr. vid 100° C. torkad substans gaf efter afryk- 

 ning med svafvelsyra 0,0634 gr. K2SO4 (motsv. 0,02846 gr. K). 



2. 0,199 6 gr. vid 105° C. torkad substans (annan bered- 

 ning än det i anal. 1 använda) gaf på samma sätt 0,o6 2 7 gr. 

 KoSO^ (motsv. 0,028 13 gr. K). 



Beräknadt Funnet: 



på CgH5.C2N3.(C02)2KH: 1. 2. 



K 14,4 14,0 14,1-^). 



Att verkligen vid oxidationen fenyltriazoldikarbonsyra bil- 

 dats, har jag dessutom bevisat genom analys af åtskilliga salter 

 och eterarter af den samma, men som undersökningen om denna 

 syra ännu ej är fullständigt afslutad, kommer jag i denna af- 

 handling att beskrifva blott den fenyltriazolmonokarbonsyra, som 



') Liksom fenylmetyltriazolkarbousyran förhåller sig fenyletyltriazolkarbonsyran, 

 dock sker oxidatiouen här betydligt lättare. Jag har öfvertygat mig om, 

 att deu bildade oxidationsprodukten i begge fallen är den samma. En 

 etylgrupp, som suhstituerar vätet i en triazolhärna, oxideras således af 

 kaliumpermancianat i alkalisk lösning lättare än en metylgrupp. 



^) Den något för lågt funna kaliumhalten torde bero därpå, att saltet innehöll 

 något litet fri syra. 



