ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINaAR 1890, K:0 6. 315 



Utom dessa bägge salter synas äfven några andra bildas vid 

 vätesuperoxidens inverkan. Af dessa har det lyckats mig erhålla 

 ett i analysrent skick. Det kristalliserade i stora, färglösa, platta, 

 väl utvecklade tafvelformiga kristaller med ändarne snedt af- 

 skurna och är ganska svårlösligt i kokande vatten. 



Analys å salt, torkadt vid 100°. 



1) 0,2033 gr. gaf efter glödgning med soda och KCIO3 

 0,1012 gr. Pt och 0,1244 gr. BaS04. 



2) 0,1406 gr. gaf 17,7 cm.-'^ kväfgas mätt öfver kali vid 

 18,6° och 758 mm. bar. 



I procent: 



Pt 



49,7 8 



S03 



21,01 



N 



14,77. 



Analyserna å saltet visa, att det har samma sammansätt- 

 ning som föregående salt, frän hvilka det dock skiljes genom sin 

 vattenhalt. 



0,374 3 gr. mellan papper pressadt salt förlorade ej i vigt 

 i exsickator; vid upphettning till 100° bortgick 0,oi77 gr. mot- 

 svarande en mol. kristallvatten, fun. H^O 4,73, ber. 4,38. 



Af brist på material har jag ej kunnat undersöka sulfatets 

 förhållande till klorbarium. Då det ej erhållits genom inverkan 

 af vätesuperoxid på platodiaminsulfat, föreligger här möjligen en 

 verklig isomeri. 



Om den ofvanstående formeln för dubbelsaltet mellan di- 

 platindiamin och platodiarain är riktig, skulle således vid väte- 

 superoxidens inverkan bindningen mellan platinaatomerna upp- 

 häfts, och den fria frändskapsenheten bundits af hydroxyl, hvari- 

 genom jodohydroxyloplatindiaminsulfat uppkommit, som vid fort- 

 satt inverkan öfvergått i hydroxylosulfatet. Då en gång väte- 

 superoxiden häftigt kokades erhölls nämligen högst obetydligt af 

 det förra; platodiaminsulfat har öfvergått till hydroxyloplatindia- 

 minsulfat. 



