368 SÖDERBAUM OCH WIDMAN, FENYL- OCH P-TOLYL-O-BENZYLENDIAMIN. 



OSS nöja härmed, utan sökt att, så långt det varit oss möjligt 

 eftergöra deras försök. 



Vi hafva således framstält acetylderivatet af o-nitrohenzyl- 

 toluidin och kunna bekräfta de för denna kropp angifna egen- 

 skaperna. Vid framställningen är det dock alldeles onödigt, att 

 upphetta blandningen af nitroförening och ättiksyreanhydrid i 

 rör vid 130°, såsom Lellmann & Stickel föreskrifva, utan det 

 är fullt tillräckligt att en stund upphetta blandningen på vatten- 

 bad eller för fri eld. 



Det är nu genom reduktion af denna förening, som de 

 nämnda forskarne erhållit sin kondenserade bas. Såsom reduk- 

 tionsmedel hafva de användt tenn och saltsyra i isättikelösning. 

 Vi hafva flere gånger upprepat detta försök men alltjämt erhållit 

 «n ganska oren produkt i ringa utbyte. Den var mycket svår 

 att bringa i fast form och erhölls aldrig i tillräckliga kvantiteter 

 för en noggrannare undersökning. Ungefär detsamma synes för 

 öfrigt hafva händt de nämnda forskarne att döma af den om- 

 ständigheten, att de icke framställt några salter eller andra 

 derivat af sin bas och för analys blott haft 0,i239 gr. till sitt 

 förfogande ^). Detta ringa analysmaterial förklarar ock, hvarför 

 de erhållit de analytiska data, som fört dem vilse vid tolkningen 

 af kroppens sammansättning. 



I sjelfva verket är kokning med tenn och saltsyra i detta 

 fall ett särdeles olämpligt reduktionsförfarande. Medlets inverkan 

 är nämligen af tvåfaldig art. Dels verkar det reducerande på 

 nitrogruppen, dels saponifierande på acetamidogruppen. Därför var 

 ock den kropp, som Lellmann & Stickel erhöllo, intet annat 

 än möjligen något oren o-amidobenzyltoluidin. Väljer man nem- 

 ligen ett lämpligt reduktionsmedel och utför reaktionen med 

 mycken försigtighet, kan man så godt som glatt erhålla en mono- 

 acetylförening, som sedan vid kokning med saltsyra öfvergår i 

 ortoamidobenzyltoluid. 



') Se Stickels Dissertation. 



