370 SÖDEUBAÜM OCH WIDMAN, FENYL- OCH P-TOLYL-0-BENZYLENDIAMIN. 



utspäddes med vatten och öfvermättades med natronlut. Härvid 

 utföll en olja, som dock genast stelnade. Den kristalliserades 

 därpå ur alkohol och uppträdde därvid i fyrsidiga, snedt af- 

 skurna blad eller taflor samt smälte konstant vid 80,5°. Detta 

 jämte analysresultaten visar, att föreningen är intet annat än 

 o-amidohenzyl-p-toluidin (se ofvan). 

 Analys: 



0,1448 gr. gaf 0,0995 gr H2O och 0,4i93 gr. CO2 

 0,184 2 gr. gaf vid 757 mm. och 15,5° 20,7 cm^ torr kväfgas. 



Beräknadt 



C.CH3 



I : Funnet: 



-N.C-Hj 



78,9 7 



7,63 



13,29 





/NH, 



c,h/ 



; för 





C 



79,24 







81,36 



H 



7,55 







6,78 



N 



13,21 







11,86 





100,00 



100,00. 



Vid fenyl-(anilin-)derivaten hafva Lellmann & Stickel 

 egendomligt nog icke studerat acetyl- utan benzoylföreningarne. 

 På grund af hvad vi funnit vid p-tolylderivaten trodde vi först, 

 att den af dem beskrifna »fenylbenzylenbenzenylamidinen» vore 

 identisk med o-amidobenzylanilin. Vi framstälde därför denna. 



o-Amidobenzylanilin. 



^ *\CH2 . NH . CfiH, 



5 gr. o-nitrobenzylklorid uppvärmdes tillsammans med 20 gr. 

 anilin undet- ^2 timmes tid. Reaktionsmassan, som vid afsval- 

 ning stelnade, behandlades med ättiksyra, som lemnade en tung 

 brun olja olöst. Denna frånskiljdes och öfverfördes i klorväte- 

 syradt salt, som renades genom omkristallisationer ur kokande 

 isättika. Härur anskjuter saltet i långa, fina, hvita nålar, under 



