ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 189 0. N:0 7. 397 



Eqvationen (10) antager nu formen 



n 



Då inom hvarje integral de uppträdande funktionerna äro 

 kontinuerliga, så är, om E^ är ett medelvärde 



o ' ' TO 



11 



S{n + dQ) -S{Q)^-^ e\^ j^ l^ sin c.^ ds^ + ( ), 



men 





l sin OJ ds = dQ 

 fl fl fl 



fi = i fl 



Z£^^^ i I sm CÜ ds ^£ dQ 

 m I fl fl fl m 



fl = I fl 



— £ 



deraf följer 



dS{Q) 



och vidare 



\\ F dy dx> \[ Fdtjdx 

 G r 



Låt oss slutligen antaga, att ytan F är alldeles irregulär. 

 I allmänhet eger dä integralen 



i i Fdy da; 



ej mera någon betydelse. I det fall då den emellertid eger en 

 sådan, kunna vi alltid konstruera en polyederyta C, belägen helt 

 nära F och sådan, att 



ff F dy dx —{{ Fdy dx < Ö (14) 



der f)' är en arbiträr qvantitet, hvars absoluta belopp kan väljas 

 huru litet som helst. 



