ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAU. FÖRHANDLINGAR 189 0, N:0 9. 471 



sprängd, hvarpå också den vid oxidationen utvecklade aramo- 

 niaken häntydde. Jag liar emellertid nu lyckats att på ett annat 

 sätt framställa nämda monokarbonsyra, hvilket tillfullo bevisar, 

 att syrans konstitution verkligen är den af mig förmodade. 



Jag har för några år sedan ') beskrifvit en förening, CgHgN^O, 

 som jag erhöll genom kokning af dicyanfenylhydrazin med myr- 

 syra, och hvilken sannolikt är dicyanfenylhydrazins formylderivat, 



CßH^— N—NH . CHO 



NC-C = NH. 



Kunde nu denna förening genom förlust af vatten öfverföras i en 

 triazolförening, nämligen fenylcyantriazol, 



NC— C CH. 



N 



så vore det lätt att af denna genom saponifiering erhålla en 

 fenyltriazolkarbonsyra, som måste hafva konstitutionen, 



C,H-N-N 



HOOC— C CH . 



N 



.således samma som den för a-fenyltriazolkarbonsyran förmodade. 

 För att på denna väg komma till en sådan syra, gjordes följande 

 försök. 



Några gram dicyanfenylhydrazin kokades en stund med öfver- 

 skott af myrsyra, hvarpå myrsyran till stor del afdunstades på 

 vattenbad. Återstoden försattes med alkohol, och blandningen 

 fick vid vanlig temperatur frivilligt afdunsta. Den kvarvarande 

 gulbruna smetiga kristallmassan tvättades med litet alkohol, då 

 den bruna smetiga substansen till största delen aflägsnades. 

 Kristallerna löstes i alkohol, och kalilut tillsattes i något öfver- 

 skott. Vid kokning antog lösningen en något i grönt stötande 



') öfters, af K. Vet.-Akad. Förh, 1885, N:o 6, sid. 155. 



