ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1890, N:0 9, 479 



amidoderivatet däraf, att om man sammanblandar 2 delar ren 

 ortonitrokumenylakrylsyra med 1 del ren metanitrosyra, man er- 

 håller en kropp, som vid omkristallisation ur benzol företer all- 

 deles samma förhållande, som »ortonitropropylkanelsyran». Sedan 

 den antagit ett homogent utseende har jag omkristalliserat den 

 3 gånger efter hvarandra utan att se någon förändring i smält- 

 punkten, som i detta fall låg vid 125°. 



Att tvenne isomera kroppar, som helt säkert icke äro iso- 

 morfa och till och med kristallisera i vidt skilda typer (den ena 

 i nålar, den andra i taflor) således kunna sluta sig tillsammans 

 till kristaller af särskild karaktär, med konstant smältpunkt, 

 särskilda löslighetsförhållanden och åtminstone i stort sedt kon- 

 stant sammansättning, är ett i hög grad anmärkningsvärdt för- 

 hållande, som är väl egnadt att vilseleda forskningen. Lyck- 

 ligtvis torde sådana fall dock vara ytterligt sällsynta, om ock 

 icke förut obekanta såsom t. ex. vid »a-tiofensulfonsyra» jämte 

 »a-tiofensyra» och »a-diklornaftalin.» 



Efter detta bortfaller emellertid hvarje skäl för antagandet, 

 att kumenylpropionsyran skulle innehålla en normal propylgrupp. 

 Den vid 75^5" smältande kuinenylpropionst/ran är således otvifvel- 

 aktigt ett is opropy Ideriv at. Af samma anledning är ock den vid 

 134 — 135° smältande >?propylhydrokarbostyrilen» ett isopropyl- 

 derivat och kan lämpligen benämnas hydrokumostyril. Slutligen 

 är ock den syra, som jag jämte ortonitrokuminsyra (resp. orto- 

 nitrooxiisopropylbenzoesyra) erhöll vid oxidation af »ortonitro- 

 propylkanelsyran», -och som jag till följd af bildningssättet upp- 

 fattade såsom ortonitropropylbenzoesyra, intet annat än meta- 

 nitrokuminsyra, hvarmed ock den funna smältpunkten 156 — 157,5° 

 väl öfverensstämmer. 



