ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAÜ. FÖRHANDLINGAR 1 889, N:0 3. 141 



Denna senare förening har dock bildats såsom en sekundär pro- 

 dukt ur benzylidenderivatet genom oxidation medels öfverskju- 

 tande benzaldehyd. Benzylidendicyanfenylhydrazin öfvergår näm- 

 ligen ytterst lätt vid inverkan af svaga oxidationsmedel, såsom 

 järnklorid, silfvernitrat o. d., ja till och med, om ock långsamt, 

 genom inverkan af benzaldehyd i nämda triazolförening. 



Benzylidendicyanfenylhydrazin kan för öfrigt äfven genom 

 andra medels inverkan lätt öfverföras i triazolderivat. Så ger 

 den vid kokning med alkoholiskt kali under samtidig saponi- 

 fiering och oxidering difenyltriazolkarbonsyra, 



CeH,-N N 



HOOC-Cy^/C-CeH,, 



hvilken syra ock bildas vid liknande behandling af difenylcyan- 

 triazol. Äfven vätesuperoxid i svagt alkalisk lösning åstad- 

 kommer denna koudensation, i det att benzylidenföreningen däraf 

 kvantitativt öfverföres i nämda karbonsyras amid. 



Benzylidendicyanfenylhydrazin eger således förmågan att vid 

 inverkan af oxidationsmedel lätt kunna öfverföras i triazolderivat. 

 Man känner inom oiazolserien') (Knorrs pyrazolserie) fall, som 

 mycket påminna om denna reaktion. Också stå oiazol- och tri- 

 azolföreningarna både i afseende pä sammansättning och egen- 

 skaper mycket nära hvarandra. Så öfvergår enligt LUDViG 

 Knorra) benzylidenacetonfenylhydrazin, 



CßH^— NiHi N 



CeH,-iH(CY^^/C-CH3, 



vid torr destillation under förlust af två atomer väte i difenyl- 

 metyloiazol (Knorrs difenylmetylpyrazol). En viss analogi där- 

 med erbjuder ock bildningen af difenylacioiazol (KNORRS difenyl- 

 pyrazolon) -), 



>) O. WiDMAN: Journ. prakt. Chem. N. F. 38, 185 (1888). 

 ^) Ann. Chem. 238, 137 (1887). 



Öfoers. af K. Vet.-Akad. Förh. 1889. Arg. 46. N:o .3. 



