160 EKSTRAXD OCH MAUZELIüS, OM MOLEKÜLARVIGTEX HOS MALTOS. 



och ned och lindrigt knacka på reservoiren, då några qvick- 

 silfverdroppar lätt afskiljas och förena sig med den ur kapillär- 

 röret framträngande qvicksilfversträngen. 



Vid försöken fylles fryskärlet till lämplig höjd, d. v. s. så 

 att termometerkulan är fullständigt oragifven deraf, med det lös- 

 ningsmedel, som skall användas, hvarjemte, för att förekomma 

 alltför stark öfverkylning, några platinaskärfvor införas deri; 

 sedan fastsättes termometern, och hela fryskärlet insattes i den 

 yttre kylapparaten, som, om vatten skall användas, förut blifvit 

 fyld med en köldblandning af snö och koksalt. Snart börjar 

 termometern sjunka, och, om försöket förlöper normalt och om- 

 röringen skötes med omsorg, inträder alltid en öfverkylning på 

 lås grader, hvarefter isbildningen börjar och termometerns 

 qvicksilfver hastigt uppstiger till fryspunkten, der det förblifver 

 stående i flere timmar. Det är af vigt att afläsa den högsta 

 temperatur, till hvilken termometern stiger, och, som denna först 

 uppnås efter några minuter, gör man klokt uti att alltid vänta 

 med afläsningen en bestämd tid t. ex. 15 minuter efter stigningen. 

 Sedan fryspunkten blifvit med största noggrannhet afläst, upp- 

 tinas isen, termometern upplyftes och en afvägd mängd af den 

 substans, som skall undersökas, införes genom sidoröret i frys- 

 kärlet, hvarefter sidoröret tillshites med sin propp, termometern 

 fastsättes och fryskärlet ånyo inställes i kylapparaten. Nu in- 

 träda samma fenomen som förut, och fryspunkten afläses ånyo 

 under iakttagande af samma försigtighetsmått. Om skilnaden 

 mellan de så aflästa fryspunkterna kallas för C, den använda 

 mängden substans P och lösningsmedlets vigt L gram, så be- 



CL 



tecknar A= „ „ fryspunktsnedsättningen för 1 gr. substans 



i 100 gr. lösningsmedel. Talet A kallas af Raoult för det 

 ifrågavarande ämnets »depressionskoefficient» i förhållande till 

 det använda lösningsmedlet och M.A = T, der M= det lösta 

 ämnets molekularvigt, kallas dess »molekulära depression». Detta 

 tal T har visat sig vara konstant för alla kroppar i förhållande 

 till samma lösningsmedel och är t. ex. för vatten 19, hvadan 



