168 EKSTRAND OCH MAUZELIUS, OM MOLEKULARA'IGTEX HOS MALTOS. 



sannolikt är den ganska hög. Fleinet, som i afseende pa vrid- 

 ningsförmåga står irisinet ganska nära, skiljer sig dock i andra 

 afseenden alldeles bestämdt derifrån, sä vid upphettning i kapil- 

 lärrör samt vid lösning i ljumt vatten, då irisinet lätt och full- 

 ständigt upptages, hvaremot fleinet endast långsamt och först 

 vid starkare upphettning fullständigt löses till en klar vätska. 

 I allmänhet synes fleinet stå inulin närmare än de öfriga kol- 

 hydraten och kan liksom detta genom frysning lätt afskiljas ur en 

 koncentrerad lösning, något som deremot icke lyckats oss med 

 irisin. Måhända skall det lyckas att ur inulin och flein afspalta 

 kemiskt enhetliga dextriner och dermed få en bättre inblick i 

 dessa kolhydrats bygnad, ett arbete, som redan kan sägas vara 

 påbörjadt af HÖNIG och Schubert (1. c). I fråga om vanlig 

 stärkelse hafva Broavn och Morris ^) nyligen utfört en grund- 

 lig undersökning öfver diastasens inverkan derpå och funnit, att 

 ur stärkelsemolekylen successivt afskiljas molekylkomplexer af 

 sammansättningen (C,2H2oöio)3' dervid återstår då en dextrinart 

 af mer och mer aftagande komplexité, ända tills hela stärkelse- 

 molekylen är spaltad i grupper af formen (Cj2H2oOio)3. Enligt 

 Brown och Morris kunna på detta sätt fyra polymera dextrin- 

 arter af formeln (CjoHooOi^jsn erhållas, hvilket förutsätter att 

 stärkelsemolekylen sjelf har sammansättningen (CjoHooO^oJij. 



') Annalen der Chemie 231, 124. 



