ÖFVERSIGT AF K. VP:TENSK.-AKAL). FÖlUIANDLINOAll 188 9; N:0 5. 279 



Två mol. fenylsvafvelurinämne utgöra Cj^H^gN^S och inne- 

 hålla således 4 atm. H och 1 atin. S mer än den funna före- 

 ningen. Salpetersyrligheten skulle således härvidlag hafva in- 

 verkat oxiderande på vätet i fenylsvafvelurinämuet. Vore så 

 fallet, borde den funna föreningen äfven kunna framställas me- 

 delst andra svaga reduktionsmedel. 



II. Feuylsvafvelurinämiie och jernklorid. 



Som jernklorid visat sig vara ett godt oxidationsmedel för 

 att borttaga särskildt vid qväfve bundet väte, beslöt jag att 

 först undersöka dess inverkan på fenylsvafvelurinämne. 



För detta ändamål löstes fyra portioner fenylsvafvelurin- 

 ämne, å 5 gr. hvardera, i kokande vatten, lösningarna försattes 

 med litet klorvätesyra för att derigenom predisponera till basens 

 bildning, h varefter en koncentrerad vatten lösning af 20 gr. jern- 

 klorid småningom sattes till hvar och en af de på vattenbad 

 kokande lösningarna. Vid tillsättningen af jernklorid grumlades 

 lösningen, och efter ungefär en qvarts timmes uppvärmning, sam- 

 lade sig på kärlets botten gula klumpar, som vid undersökning 

 befans utgöra rent svafvel. Det i de fyra kolfvarne afskilda 

 svaflet frånfiltrerades, hvarje fällning för sig, torkades och vägdes. 

 Dess vigt uppgick i de fyra fallen till: 



I. II. III. IV. 



S 0,51 ■ 0,55 0,54 0,64 gr. 



5 gr. fenylsvafvelurinämne innehåller 1,0 5 2 gr, S, och om 1 

 atom S under operationen tankes bortgå ur två mol. fenylsvafvel- 

 urinämne, skulle det afskilda svaflets vigt utgöra 0,5 3 gr. Detta 

 öfverensstämmer med de funna värdena, så noga man kan be- 

 gära, då fenylsvafvelurinämuet endast afvägdes på en gröfre våg. 



Den frän svaflet affiltrerade gula lösningen afdunstades i 

 vattenbad, hvarvid mot slutet en tung, gul, till gulbrun och, om 

 öfverskott af jernklorid användts, svartbrun olja afskilde sig på 

 porslinsskålens botten. Då afdunstningen drifvits temligen långt. 



