ÖFVERSIGT AFK. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1889; N;0 6. 341 



vätesyra. De äro jämväl mycket beständiga, och några azoximer 

 liafva ej kunnat framställas af dem; vid upphettning ofvan 

 smältpunkten inträder en mera djupt gående sönderdelning, och 

 vid kokning med öfverskott af ättiksyreanhydrid, resp. benzoyl- 

 klorid, eller vid destillering i vattenånga eger ej någon vattenaf- 

 spaltning rum. 



Fenylmetyl- och difenyltriazenylamidoxim gifva i alkohol- 

 lösning med järnklorid den för amidoximer karaktäristiska djup- 

 röda färgen, men fenyltetrazenylamidoximen ger ej denna färg- 

 reaktion. 



1. Fenylmetjltriazeuylamidoxim.i) 

 GeHa-N N 



En varm lösning af fenylmetylcyantriazol i ganska mycket 

 alkohol försattes med en beräknad mängd hydroxylamin, löst i 

 vatten och beredd af hydrokloratet och beräknad uiängd soda. 

 Lösningen stäldes på vattenbad, hvarvid allt efter alkoholens af- 

 dunstning amidoximen afskilde sig i stora, bladiga kristaller. 

 Den afskilda kristallmassan affiltrerades, tvättades med vatten 

 och omkristalliserades ur alkohol. Sålunda erhållen, håller för- 

 eningen intet kristallvatten. 



Analyser : 



1. 0,2238 gr. förbrändes med blykromat ochgaf0,45]7 gr. 

 CO2 (motsv. 0,12319 gr. C) och 0,ii2i gr. H2O (motsv. 0,oi246 

 gr. H). 



2. 0,145 gr. gaf vid förbränning med kopparoxid 40,3 ccin. 

 N-gas, mätt öfver kalilut vid 748 mm. bar.tr. och 17° C. 



') Den trevärdiga radikalen, 



HN N 



:C— Ck /CH , 



kallar jag triazenyl. 



