344 BLADIN, OM AMIDOXIMER OCH AZOXIMER. 



Kristalliseras åter föreningen ur benzol, erhålles densamma, så- 

 som analyserna utvisa, fullt ren. 



Fenylmetyltriazenylazoximetenyl, 

 CÄ . C2N3(CH3) . C(^^^^^C. CH3 . 



Under det att vid inverkan af ättiksyreanhydrid på amid- 

 oximen vid svag uppvärmning det bildas ett acetylderivat, er- 

 hålles vid stark kokning med ättiksyreanhydrid motsvarande 

 azoxim. Amidoximen kokades starkt i ett profrör med öfver- 

 skott af ättiksyreanhydrid under 5 — 10 minuter, hvarpå till den 

 färglösa lösningen sattes vatten, då en olja afskilde sig, som vid 

 tillsats af soda stelnade till en hvit massa. Denna affiltrerades, 

 tvättades med vatten, pressades mellan läskpapper och omkri- 

 stalliserades ur eter. 



Analyser: 



1. 0,1588 gr. förbrändes i syrgas och gaf 0,3469 gr. COj 

 (motsv, 0,0946 1 gr. C) och 0,o673 gr. H2O (motsv. 0,oo748 gr. H). 



2. 0,1576 gr. gaf vid förbränning med kopparoxid 38,8 ccm. 

 N-gas, mätt öfver kalilut vid 758 mm. bar.tr. och 16,8° C. 





Beräki 



ladt. 



Funnet. 

 1. 2 



C,, 



144 



59,8 



59,6 



H„ 



11 



4,6 



4,7 



N5 



70 



29,0 



— 29 







16 



6,6 



— — 



241 100,0. 

 Föreningen är mycket lättlöslig i benzol och alkohol, täm- 

 ligen löslig i eter, svårlöslig i vatten. Ur eter kristalliserar den- 

 samma i snöhvita, platta nålar, som ofta äro samlade i bollar. 

 Smältpunkten ligger vid 105,5° C. Azoximer äro i allmänhet 

 indifferenta föreningar, men denna visar tydliga basiska egen- 

 skaper, i det att densamma lätt löses i klorvätesyra och sal- 

 petersyra, svårare i svafvelsyra. Men denna egenskap härrör ej 

 från azoximgruppen, utan från triazolkärnan; alla fenylmetyl- 



