355 



Öfversigt af .Kongl. Vetenskapa-Akademiens Körhandlingur, 1889. N:o G. 



Stockholm. 



Meddelanden frän Upsala kemiska laboratorium. 



160. Om Iridiums ammoniakaliska föreningar. 

 Af W. Palmer. 



[MeJdeladt den 5 Juni 1889 genom P. T. Cleve.] 



Ammoniakaliska iridiumföreningar ha förut framstälts af 

 C. Claus och af Skoblikoff. Den förre i) lät ammoniak vid 

 vanlig temperatur under längre tid inverka på en lösning af 

 dubbelsaltet af klorammonium och iridiurasesqviklorid — IrClj. 

 SNH^Cl + 3H.2O '■^) — och erhöll så, ehuru i ringa utbyte och i 

 orent tillstånd, en klorid, som med silfveroxid gaf en alkalisk, 

 rosenröd vätska, hvilken Cl AUS antog innehålla en bas med 

 sammansättningen Ir(NH3)5(OH)3. Genom neutralisering af denna 

 bas med de respektiva syrorna framstälde han karhonat — 

 [Ir(NH3)5]2.3C02 + 3H20 — nitrat — Ir(NH3)5 . 3NO3 — »ch 

 sulfat — [Ir(NH3)5]2-3S04( + H20?). Salterna voro till färgen 

 ljust köttfärgade; sannolikt berodde detta, liksom äfven den fria 

 basens färg, på en ringa förorening, ty i rent tillstånd äro de 

 ammoniakaliska iridiumfijreningarne ljusgula. 



Skoblikoff^) åter har framstält ammoniakaliska föreningar, 

 innehållande 2- och 4-värdigt iridium. Enligt honom skulle 

 dessa föreningar fullständigt motsvara platinans. Mot hans un- 

 dersökning synas emellertid flera anmärkningar kunna göras. 



') Se »Beiträge zur Chemie der Platinmetalle», Dorpat 1854, sidd. 90 — 92. 



^) Jag betecknar iridiumsesqviklorid med IrClg (i st. f. IrjClg) — i öfverens- 

 stämmelse med de nu vanligen antagna formlerna FeClj, AICI3 etc. 



3) Journ. f. prakt. Chemie LVIII, sidd. ,31—38 (185.3). Originalet fins i »Bul- 

 letin de rAcadémie de S:t Pétersbourg» ; uppsatsen i J. f. p. Ch. synes vara 

 ett mycket utförligt referat, om icke rent af öfversättning. 



