ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. l'ÖRHANDMNOAH 1889, N:0 7. 483 



Kloroaiiratet, CgHgNoO.HCl. AUCI3, är lättlöslii^t i vann, ut- 

 spädd saltsyra och anskjuter vid at'svalning i sina, glittrande 

 guldgula fjäll, som smälta vid 179°. 



Beräknadt: Funnet: 



Au 40,2 9 40,0 6. 



Benzofenyldiliydroacimiazin '). 



/CHo— N . CßH- 

 C H ^ - 00 



' *\nh— CO 



Det ofvan beskritha f';-oxitolyIfenylurinämnet infördes i små 

 portioner i saltsyra, som förut blifvit upphettad till kokning och 

 under hela operationen hölls nära kokpunkten. De först tillsatta 

 portionerna löstes klart i syran, men mot slutet blef lösningen 

 opaliserande och en del hartsartad substans afsatte sig pä kärlets 

 väggar, hvilken frånfiltrerades. Vid öfvermättning med kalilut 

 utföll en kristallinisk substans, som renades genom omkristallisa- 

 tioner ur alkohol. Kroppen kristalliserar i rosettformigt grup- 

 perade nålar, som smälta vid 145 — 146". 





Beräinadt: 



Funnet: 



Cu 



168 



75,00 



75,17 



Hjo 



12 



5,3 6 



5,58 



N, 



28 



12,50 



12,55 







16 



224 



7,14 



— 





100,00. 





Kloroplatinatet, [Cj4Hj.^N20 . HClJoPtCl^, är mycket svär- 

 lösligt i vatten och åtskiljer sig såsom en af ytterst små, pris- 



') Enligt min i ofvan citerade afhandling föreslagna nomenklatnr borde denna 

 förening i analogi med de öfriga heta »fenfenyldiliydroacimiazin". I de fall 

 då »fen» och »fenyl» stöta tillsammans i samma ord, torde det emellertid 

 vara ändamålsenligare att i stället för »fen» använda det synonyma, af 

 Hantzscu först föreslagna och använda uttrycket »benzo» för att beteckna 

 benzolkärnan. I andra fall erbjuder otvifvelaktigt det före mig af Mekz, 

 HiNSBERQ, Beenthsen m. fl. använda »fen» stora fördelar framför »benzo». 



■\VlDMAN. 



