516 EKSTRAND, OM NAFTOÉSYROR. VI. 



mycket ringa. Föreuingen pressades mellan läskpapper, löstes 

 ånyo i eter, och lösningen afdunstades, då en kristallinisk massa 

 återstod, som började smälta vid 170°, men var fullständigt 

 sn>ält först vid 190°, och således måste hafva varit en blandning 

 af två eller flere ämnen. Under smältningen afgaf den en mängd 

 bläsor, häntydande på en sönderdelning, måhända genom förlust 

 af koldioxid eller vatten. Ehuru föreningen ej var ren, gjordes 

 en analys derpå. 



1) 0,1962 gr. gåfvo 0,3 164 CO., = 0,0863 C OCh 0,0436 HoO 

 = 0,0048 H. 



2) 0,1686 gr. gåfvo 0,1551 AgCl = 0,0383 Cl. 



Funnet. Beräknadt för 



1. 2. C.HjC^CO^H)^. C6H3(C02H)3. 



C 43,98 — 40,85 51,33 



H 2,44 — 1,70 2,86 



Cl — 22,7 6 30,2 2 — 



Ämnets sammansättning motsvarar en blandning af 75 — 80 

 delar diklorftalsyra och 20 — 25 delar trimellitsyra, såsom en 

 jemförelse mellan de funna och beräknade talen utvisar, och 

 några andra produkter af oxidationen kunna här knappt tänkas. 



För att om möjligt erhålla en mera enhetlig produkt, löstes 

 blandningen i alkohol, hvari den lätt upptogs, och derur afsatte 

 sig vid tillräcklig koncentration småningom en mängd färglösa 

 vårtlika aggregat af nålar, hvilka efter pressning mellan papper 

 och torkning vid 100% smälte omkring 210°, ehuru ej skarpt. 

 En klorbestämning på denna förening angaf en halt af 10,3 9 % 

 Cl. Klorhalten hade alltså sjunkit och var nu mindre än hvad 

 som fordras för en monoklorftalsyra. Detta bestyrker den nyss 

 uttalade förmodan, att den ursprungliga produkten var en bland- 

 ning af en klorhaltig och en klorfri substans, af hvilka den klor- 

 haltiga, här sannolikt diklorftalsyra (med de båda kloratomerna 

 i ställningen 1:4, af skäl som straxt skola visas), var mera 

 lättlöst i alkohol. Ofvanstående föisök bekräftar tillika det 

 redan förut påpekade') förhållandet, att heteronucleala derivat 



') Öfveisigt af K. Vet.-Akad. FörliaiuU. 1889, N:o 2, 8(3. 



