ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1889, N:0 10. 601 



gaanidin^). I reaktionsprodukten kunde vi emellertid icke på- 

 visa något guanidinderivat, utan endast feninetyldiliydroaciniiazin. 

 Om alltså detta försök å ena sidan icke bekräftar ofvan anförda 

 formulering af reaktionsförloppet, så behöfver man likväl å andra 

 sidan däri icke inlägga någon annan betydelse, än att diimiden 

 har större benägenhet att öfvergå till ett fenmiazinderivat än 

 att ingå förening med anilin. En annan, antaglig tolkning af 

 förloppet är i hvarje fall svår att finna. 



Fenacimiazinderivat. 



Fendihydroacimiazin och benzofenyldihydroacimiazin (erhållen 

 genom behandling af oxitolylfenylurinämne med saltsyra) hafva 

 redan blifvit beskrifna i vårt förra meddelande. I det förelig- 

 gande lemnas en redogörelse för framställningen af metyl-, 

 etyl-, allyl- och fenyl-derivaten genom inverkan af kvicksilfver- 

 oxid pä respektive oxitolylsvafvelurinämnen. 



Fenmetyldihydroaciniiazin. 



® -NH— CO 



w-Oxitolylmetylsvafvelurinämne löstes i alkohol och kokades 

 en half timme med gul kvicksilfveroxid i öfverskott, hvarefter 

 lösningen filtrerades. Sedan lösningsmedlet afdestillerats, åter- 

 stod en gulaktig olja, som vid rifning med en glasstaf lätt stel- 

 nade till en kristallinisk massa. Denna omkristalliserades därpå 

 ur benzol. 



Föreningen kristalliserar i väl utbildade, platta nålar, som 

 smälta vid 119 — 120°. Den är mycket lättlöslig i metylalkohol, 

 kloroform, aceton och kokande benzol, svårlöslig i gasolja. Af 

 kokande vatten löses den i icke obetydlig mängd. Den har ut- 

 prägladt basisk natur, löses lätt i syror och utfaller ånyo med 

 oförändrade egenskaper vid lösningens neutralisering med ett alkali. 



') A. W. HoFMANN, Ber. d. Deutsch, ehem. Ges. II, 458. 



