30 



menter om Morgenen landtes aflejrede, i een og samme Stilling. 

 Hvor flere Rj^per havde overnattet i Selskab, saas de enkelte 

 Fordybninger inden for et ret snævert Omraade i relativt større 

 eller mindre Afstand fra hverandre, dog aldrig ganske tæt sam- 

 men. Ogsaa i snævre, snefyldte P'jældslugter overnattede Ry- 

 perne ofte. 



Et Par Gange fandt jeg mine gamle Fodspor paa denne 

 Maade tagne i Besiddelse af Ryper. 



Ikke saa sjældent opj agedes Ryperne om Natten af Fjældræv 

 eller Lækat, hvad jeg i nyfalden Sne let kunde konstatere. I 

 intet Tilfælde fandt jeg dog Tegn paa, at en Rype under slige 

 Omstændigheder var bleven bortsnappet. 



Overfor Mennesker kunde Ryperne vise sig utroligt frygtløse 

 eller maaske snarere indolente. Naar Fuglene om Dagen havde 

 ædt sig mætte, sad eller laa de paa Sneranden ved den sidst 

 benyttede Fourageringsplads ubevægelige og derfor yderst van- 

 skelige at skelne fra Omgivelserne. Ofte var de under slige For- 

 hold næsten ikke til at drive op fra deres Lejer i Sneen og lod 

 sig skyde ned til sidste Individ. Opjagede fra Hvilepladserne løb 

 de undertiden kun nogle faa Skridt for derefter ved lynsnare 

 Fodbevægelser at opskrabe sig et nyt Hul. Gik Ryperne om- 

 kring paa en snebar Plet for at søge Føde, var de mindre dorske, 

 men lod sig dog komme nær paa 3 — 4 Meter eller mindre. 

 Hunnerne syntes da mindst taalmodige overfor menneskelig Til- 

 nærmelse. Ved at rejse Nakkefjerene som en spids Top og lægge 

 Vingespidserne op over Haleroden samtidigt med, at den under 

 en dæmpet Klukken, jeg nærmest kan sammenligne med Lokke- 

 tonen hos Kvækerfinken, udførte nogle nejende Bevægelser med 

 Hoved og Forkrop, tilkendegav Rypehunnen, at den stod i Be- 

 greb med at flyve op. En lignende Adfærd kunde dog ogsaa 

 være Tegn paa særligt Velbeflndende. Umiddelbart efter stærkt 

 og jævnt Snefald, hvorved Jorden overalt tildækkedes, viste Ry- 

 perne sig paafaldende skj^ og flygtige. For faa Øjeblikke ad 

 Gangen satte de sig paa Klippetoppe og de frem over Sneen 

 ragende, større Sten, for igen under hurtig, lydløs Flugt at gøre 

 sig usynlige om Fjældhjørner, ad dybe Slugter eller ud over vidt 

 strakte Sletter. I Løbet af nogle Timer, naar Ryperne havde 

 fundet sig nogle nye Foderpladser, kom der igen Ro over dem. 

 Skorpet Sne gennemhakkede Ryperne først med Næbbet, hvor- 

 efter de med Fødderne banede sig Vej ned til de eftersøgte 



