39 



kert søges i den Omstændighed, at de større, dybe Fjældsøer — 

 Artens Ynglelokaliteter — her saa sent og i visse Aar aldrig 

 bHver isfri. 



Fiilmarus glacialis (L.), Stormfugl (Mallemuk). 



Paa »Mallemuktjældets« ca. 400 Meter høje, lodrette og ube- 

 stigelige Mur ud imod Havet (81^12' n. Br.) ynglede Arten efter 

 Koch og Bertelsen i stort Antal. En Del Fugle tilhørende denne 

 Ynglekoloni saas allerede i Midten af April paa en Kyststræk- 

 ning fra ca. 79M5'— 80^20' n. Br. — Trods den tidlige Aarstid 

 fandtes der her flere Partier med aabent Vand. Undtagelsesvis 

 viste en enkelt Stormfugl sig uden for nævnte Strækning og da 

 kun ved de yderste Øer og Skær og i stærk Taage. Inde i 

 Fjorden lod Arten sig aldrig se. Under Sejladsen gennem Pak- 

 isen havde jeg — baade under Op- og Hjemrejsen — daglig 

 Lejlighed til at iagttage Stormfuglene, som med stor Paatræn- 

 genhed og uden Spor af Frygt søgte hen til Skibet for at faa 

 Del i det derfra udkastede Affald. 1 stærkt sammenpakket Is 

 med kun sparsomme Partier af aabent Vand saas kun enligt 

 flyvende Fugle; men paa Strækninger, hvor Isen optraadte i 

 mindre, spredte Flager, samledes Stormfuglene i Selskaber paa 

 indtil en Snes Stykker, sjældnere i endnu større Flokke. Ofte 

 laa de i Skibets Kølvand, ivrigt kæmpende om de Spækstykker, 

 der kastedes ud til dem. Medens Stormfuglene ude i Atlanter- 

 havet var ret tilbageholdne og aldrig indlod sig paa at komme 

 hen i Skibets umiddelbare Nærhed, var de inde i Isen saa frygt- 

 løse, at de bortsnappede Spækstykker, som jeg med Fingrene 

 rakte frem til dem. Med en ombøjet Knappenaal som Krog 

 og et Stykke Spæk som Madding kunde jeg i Kølvandet fange 

 saa mange Fugle, jeg ønskede. Saa snart en indfangen Fugl 

 gaves fri, bed den straks igen paa den udkastede Krog. Fra 

 Vandoverfladen dykkede Fuglene ved ogsaa at benjite Vingerne 

 med stor Færdighed efter de synkende Spækstykker undertiden 

 til over 1 Meters Dybde. Derimod forsøgte de sig aldrig som 

 Styrtedykkere. De indfangede Fugle forsvarede sig tappert med 

 Næbbet og nappede mig ofte saa haardt i Haanden, at Blodet 

 flød. Naar jeg satte dem paa Skibsdækket, lagde de sig straks 

 ned og syntes ikke at kunne støtte paa Fødderne. Heller ikke 

 naar de indfandt sig paa Isflagerne ved skudte Sæler, saa jeg 

 dem staa oprejste. Ved en ubehjælpsom Kryben eller Vrikken 



