60 



fandt jeg Rederne, aldrig i sumpet Terrain og aldrig paa Sletter 

 helt blottede for Vegetation. Den paagældende Ynglelokalitets 

 større eller mindre Udstrækning, dens højere eller lavere Belig- 

 genhed over Havets Overflade og Afstand fra nærmeste Kyst 

 spiller efter mine Erfaringer derimod ingen Rolle. Dog synes 

 det, som om Arten fortrinsvis ynder at ruge paa Steder ikke 

 alt for langt fjærnede fra fersk Vand (Sø el. Dam), til hvis Bred- 

 der Ungerne ofte føres hen. Som absolut Betingelse kræver 

 Fuglen dog ikke dette Forhold, hvad Fund af Reder har kunnet 

 godtgøre. 



Selve Redeanbringelsen er ligeledes yderst konstant. I Randen 

 — sjældnere længere inde — af en fladt voksende Dryas-Tue 

 danner Fuglen en skaalformet, ikke særlig dyb. Redefordybning, 

 hvis Bund den sparsomt forsyner med visne Blade fra de nær- 

 mest staaende Planter, især fra Polarpil. I Størrelse og til 

 Dels i Form minder Reden i nogen Grad om en Rylerede. Paa 

 Grund af Æggenes paafaldende Farvelighed med deres nærmeste 

 Omgivelser og Terrainets ensformige Karakter er det i høj Grad 

 vanskeligt at finde Reden, med mindre Fuglen selv viser Vej 

 til denne. 



Æggenes Antal er altid 4. Blandt de 11 Reder med Æg og 

 ca. 50 Kuld Dununger, jeg har set, fandt jeg ikke een Afvigelse 

 fra det normale Tal. Indtil Æglægningen er tilendebragt, led- 

 sager de to Køn troligt hinanden ; men saa snart Rugningen 

 begynder, samler Hannerne sig i Smaaflokke og strejfer nu om 

 paa Fjældsletterne og ved Bredderne af de ferske Vande ofte i 

 Selskab med Islandsk Ryle og Stenvender. Lidt før Midten af 

 Juli forlader de Landet. Af de ikke saa ganske faa Hanner, 

 jeg har haft til Undersøgelse, fandt jeg aldrig nogen med mindste 

 Antydning til Rugeplet. I Selskab med Hannerne findes ogsaa 

 gamle Hunner, men i langt ringere Tal, efter Rugepletterne at 

 dømme Fugle, hvis Yngel er gaaet tabt. 



Den rugende Hun forstaar ved en ypperlig gennemført Taktik 

 at hemmeligholde Redens Skjulested. Som Regel forlader den 

 Æggene i saa god Tid og saa ubemærket, at selv det mest øvede 

 og agtpaagivende Øje ikke opdager det. 



Med tæt mod Ryggen nedtrukket Hoved iler Fuglen med 

 nogle ejendommelige, krybende Bevægelser fuldstændig tavs og 

 skjult mellem Sten og Vækster og ad naturlige Fordybninger i 

 Jordsmonnet hurtigt bort fra Reden og lader sig først til Syne 



