92 



Sæde ved sin rugende Mage. Nærmer man sig en Rede mod- 

 tages man af begge Kjoverne, der med korte, uafbrudte Skrig 

 (krryv! krryv!) kredser saa nær ved ens Hoved, at man tydeligt 

 mærker Vingesusene i Ansigtet. Jo, nærmere man kommer 

 Reden, desto ængsteligere og mere paagaaende bliver Fuglene. 

 Ved atter at fjerne sig et halvt Hundrede Meter faar man hurtig . 

 Fuglen til at gaa paa Reden. Ved Fuglenes lidet skjulte Til- 

 værelse og ved deres Frygtløshed er det ikke vanskeligt at finde 

 saa godt som hver eneste Rede, selv paa et uforholdsmæssigt 

 stort Omraade. Kjover, hvis Æg er borttagne af Reden, lægger 

 sig som Regel ikke desto mindre igen paa denne for nogle Mi- 

 nutter. I et enkelt Tilfælde har jeg set en Fugl ligge i over V2 

 Time paa den tomme Rede. 



De spæde Unger, der straks efter Fødselen forlader Reden, 

 nærer sig vist for en stor Del af Insekter — i Svælget af en 

 nylig udklækket Unge fandt jeg en Stankelben (Tipula) — , men 

 er dog i en meget tidlig Alder i Stand til at fortære de Lem- 

 minger, som Forældrene fanger og siden gylper op foran dem. 

 Ungernes Vækst foregaar med stor Hurtighed. Som bekendt 

 optræder Ungerne af denne Kjoveart før det første Fjerskifte i 

 to Farvevariationer: en lysere og en mørkere. Den lyse Type 

 syntes lidt hyppigere end den mørke. Farveforskellen kan alle- 

 rede tydelig ses hos den nyfødte Unge. 



Om end de to Varianter kunde nærme sig ret stærkt mod 

 hinanden, fandt jeg dog aldrig fuldstændigt jævne F'arveover- 

 gange. Begge Typer kunde findes i samme Redekuld. Hos den 

 udvoksede Unge ytrede Farveforskellen sig især paa Hoved, Bag- 

 hals og Forryg. 



Bortset fra Farven var der ingen ydre Forskel at spore hos 

 Kjoveungerne. 



Ved sin i Yngletiden før nævnte ejendommelige Uselskabe- 

 lighed, der bevirker, at Parrene lever spredte over det hele, ved 

 sin forholdsvis anselige Størrelse og sit karakteristiske Ydre samt 

 ved sit fremtrædende Væsen og sin vedholdende, gennemtræn- 

 gende Stemme bidrager denne Fugleart mere end nogen anden 

 levende Skabning til at give Landets Dyreverden dets Præg. 



Over alt, hvor man i Sommertiden færdes, paatvinger denne 

 skønne Fugl sig ens Opmærksomhed. Snart sidder den ube- 

 vægelig som en Statue lurende og spejdende paa Toppen af sin 

 Sten, og snart vogter den paa hurtigt flagrende Vinger over det 



