101 



At F'alken, som man har formodet, dreven af Sult skulde 

 forsøge at bemægtige sig Ravnen som Bytte, anser jeg for ganske 

 utroligt. I en Dagbogsnotits for 18 September 1906 har jeg ned- 

 skrevet en Iagttagelse af en Kamp mellem de to Fugle: »....I 

 Begyndelsen blev en Falk paa det heftigste angrebet af 2 Ravne. 

 De kæmpende Fugle tumlede i nogen Tid under hidsige Skrig 

 om højt til Vejrs, hvorefter Ravnene dalede ned og satte sig 

 Side om Side paa en Klippeblok aabenbart paa Lur efter Lem- 

 minger, hvis Huller i stort Antal omgav Stedet. Falken satte 

 sig ogsaa i samme Øjemed paa en anden Klippe henved 50 Meter 

 fra Ravnene. Ved mit Komme steg Fuglene atter til Vejrs og 

 fortsatte øjeblikkelig Kampen. Tilsyneladende var Ravnene Falken 

 langt overlegne, og denne sidste ytrede derfor stedse Tilbøjelighed 

 til at flygte og derved unddrage sig det ubHde Traktement, der 

 blev tildelt den. Til sidst foregik Bataillen lige over mit Hoved, 

 og for at gøre Parterne mere jævnbyrdige skød jeg den ene Ravn. 

 Skræmte af Skuddet fløj de to tiloversblevne Fugle hver til sin 

 Side, men mødtes dog igen til Kamp længere nede mod Kysten. 

 Her fik Falken snart efter Undsætning af 2 Artsfæller, og nu 

 maatte Ravnen skyndsomst fortrække, medens alle tre Falke tog 

 Sæde paa en Klippetop. 



Ikke sjældent saa jeg Falke forfulgte af Kjover. I Slutningen 

 af August sidder de unge Kjover omkring paa Stenene endnu 

 plejede af Forældrene, som yderst aarvaagne vogter deres Afkom 

 for Falkenes Angreb. I Flyvedygtighed overgaar Kjoven langt 

 F'alken, som altid søger at unddrage sig Forfølgelsen ved at 

 retirere til Fjælds. Oftest saa jeg 3 — 4 Kjover slutte sig sammen 

 til fælles Angreb, og Kampen foregik gerne umaadelig højt til 

 Vejrs. 



De unge Falke var meget nysgerrige og kun lidet sky. Ved 

 at kaste min Hue eller en Vante i Vejret kunde jeg som Regel 

 lokke mig den nysgerrige Rovfugl ganske nær. Saaret forsvarer 

 Falken sig tappert liggende paa Ryggen med fremstrakte Kløer. 



Ihvorvel de henved et halvt Hundrede Falke, jeg havde til 

 Undersøgelse, frembød store Uligheder baade med Hensyn til 

 Størrelse, Fjerdragt og Føddernes Farve, maa de dog alle hen- 

 regnes til Varieteten candicans. Hos Størsteparten af de unge 

 Fugle var Fødder, Klør og Næb mørke — nærmest blyfarvede. 

 Dog fandt jeg hos enkelte, meget lyse Individer grønliggule 

 Fødder, helt eller delvis hvide Kløer og ganske lyst Næb. De 



