107 



holdt dog Levninger af en halvvoksen Havlit. Ravnen bort- 

 snapper Lemmingerne ved enten at sidde afventende uden for 

 disses Indgange eller ved flyvende at udspejde Fjældsider og 

 Dalstrøg. Jeg har set Ravne med Held anvende begge Metoder. 

 (Under Falco gyrfalco har jeg omtalt dennes Strid med Ravnen). 

 I Foraaret og Sommeren 1907, hvor Leramingbestanden var 

 saa paafaldende reduceret i de Egne, jeg især besøgte, saas Rav- 

 nene fortrinsvis langs Kysterne og ude over Fjordisen. Ofte saa 

 jeg dette Aar Ravne sammen med Graamaage og Ræv snylte 

 ved de jagende Isbjørne. Naar Bjørnen havde taget en Sæl. 

 optraadle nævnte Snyltere med en forbavsende Dristighed og 

 syntes ikke i mindste Maade at nære Frygt for Byttets retmæs- 

 sige Ejer, i hvis umiddelbare Nærhed de tog Sæde for at til- 

 vende sig noget af det udflydte Blod, og hvad andet, der kunde 

 falde af fra Bjørnemaaltidet. Jeg saa ogsaa en Gang 2 Ravne 

 sidde paa Isen og fortære friske Bjørneekskrementer, der inde- 

 holdt slet fordøjede Rester af Ringsæl. Ved Havternens Yngle- 

 pladser indfandt Ravnene sig ikke saa sjældent, stærkt for- 

 fulgte og angrebne af de arrige Terneflokke. I udstillede Ræve- 

 sakse ved Ekspeditionens Køddepoter fangede jeg enkelte Ravne, 

 men kun unge Fugle. Jeg har aldrig set Ravne angribe Sneharen, 

 men der er næppe Tvivl om, at de er farlige Fjender for ganske 

 unge Harer. 



Større, afsides liggende, stejle Fjælde er Ravnens egenthge 

 Domæne. Ved Daggry strejfer den herfra ud paa Jagt, og sent 

 paa Eftermiddagen ses den atter med høj, retlinet Flugt at vende 

 tilbage til sit Natteherberg. Anskudt eller skræmmet af Skud 

 iler den næsten altid til Fjælds. Uden egentlig at kunne betegnes 

 som sky viste Ravnene sig dog i Reglen yderst forsigtige. Navnlig 

 ved de gamle Fugle med en paafaldende Klogskab at bedømme 

 Situationen. Ved vore Telte indfandt der sig ofte Ravne for at 

 faa Del i det udkastede Affald, og dersom vi undlod at skyde efter 

 Fuglene eller paa anden Maade at forulempe dem, blev de snart 

 tillidsfulde. Mylius- Erichsen havde saaledes under et længere 

 Teltophold daglig Besøg af en Ravn, som han fodrede med Af- 

 faldet fra sine Maaltider, og som omsider følte sig saa tryg, at 

 den tog Nattesæde paa Teltryggen. 



Under Flugten, sjældnere naar den sidder stille, frembringer 

 den nordøstgrønlandske Ravn et fra den evropæiske Ravns 

 meget afvigende Skrig — en højt klingende Trille, der undertiden 



