123 



des; overalt den samme sørgelige Tidende: »Fiskeørnen yngler 

 ikke mere«. Hvert Foraar kan man se uparrede Individer fiske 

 i Esrom Sø, Furesø, omkring Falsters Kyster, ved Frederiks- 

 sund, i Karise Aa o. s. v. Par findes der ingen af, og Fiske- 

 ørnen er nu næppe Ynglefugl her i Landet mere. 



Duehøgen (Astiir palumbariusj kan endnu træffes, dog i sta- 

 dig aftagende Antal. I Godsernes Skove findes den dog ikke 

 uden ganske faa Steder; jeg kender eet Par i Sydsjælland, to i 

 Nordvestsjælland, eet i Midtsjælland og eet i Hjørring Amt, samt 

 nogle Stykker i Aalborg Amt. Skal man søge Duehøgen, maa det 

 være i Statsskoven, hvor der ikke holdes Fasaner. Men ogsaa der 

 forsvinder den lidt efter lidt. Af fem Par, der ynglede i Nord- 

 sjælland i 1908, er kun de tre tilbage. Af de to andre Par er kun 

 den ene Fugl tilbage hvert Sted. Det ene Sted flyver Hannen hvert 

 Aar ved Reden i Marts, April og Maj Maaneder, men der kom- 

 mer ingen Mage: den blev skudt en Februardag. Der er et 

 andet Par^ paa Lolland, som jeg ikke har nævnt; der skydes 

 næsten hvert Aar den ene af Fuglene bort, det næste Aar er 

 der to igen ved Reden. Unger faar de dog vist aldrig. Due- 

 høgen er jo let at skyde ved Reden, og det er kun faa Skov- 

 ridere, der er saa højsindede, som en jeg kender, der har to 

 Par Duehøge paa sit Distrikt; han vil ikke skyde Fuglene ved 

 Reden, skønt han hader dem ligesaa højt, som han elsker sine 

 Fasaner. Men træffer han Duehøgen andet Steds, saa har han 

 svoret deres Undergang. Hidtil har Fuglene dog heldigvis været 

 ham for snedige. 



Musvaagen (Buteo vulgaris) gaar det ogsaa tilbage med. Af 

 ca. 25 Par, som jeg i de sidste Aar stadig har fulgt, og som 

 alle ynglede i 1909, var i Fjor kun ca. Tredjedelen ved Rederne, 

 saaledes af ti Par i Grib Skov kun tre, af fem Par i en anden 

 Skov kun to o. s. v. Saaledes ser det ud i Statsskovene, meget 

 værre er det i de private Skove. For blot at nævne et Par 

 Eksempler: i vort Tidsskrift I. Hæfte 4. Aargang skriver Distrikts- 

 læge Arctander i Storehedinge om Musvaagen i Stevns: »Muse- 

 vaage er ikke mere ynglende her. Ses trækkende Efteraar og 

 Foraar.« Bogholder Poul Gleerup i Randers meddelte mig i 

 1909 i privat Brev om Musvaagerne i Fousingø Skove, at der i 

 1899 »vrimlede af Musevaager, maaske 20 Par mod entre — fire 

 Par nu.« For Statsskovenes Vedkommende skylder jeg dog 

 Retfærdigheden at sige, at Antallet havde holdt sig nogenlunde 



