128 



men der er tyndet frygteligt ud paa Bakken omkring Træet. I 

 1909 kom begge Par tilbage i April, opholdt sig ca. 14 Dage 

 ved Redestedet, drog saa bort. Om de kom dertil ifjor, ved jeg 

 ikke, men de ynglede der i hvert Fald ikke. Som det er gaaet 

 her, er det gaaet Mængder af Steder, og Resultatet er overalt det 

 samme : Rovfuglene tager af, mange Steder er de helt forsvundne. 

 Sørgeligt er det, fordi det netop var Rovfuglene, der ofte gav 

 Fuglelivet i Skovene en egen Karakter. Det er nu sjældent en 

 Maj-Morgen at høre alle Smaafuglene pludseligt tie, fordi en Høg 

 flyver over. De gamle Rovfuglereder ses i Træerne endnu. Be- 

 boerne er blot borte. Og dog tror jeg, der kunde gøres meget 

 for at bevare de sidste Rester, naar det først gik op for alle 

 Vedkommende, at der er Fare for vore Rovfugle, for at de helt 

 skal uddø. Det kunde dog maaske lykkes at faa endnu flere 

 Jagtejere til at se, at Rovfuglene kan være et udmærket Politi 

 i Skoven, der kan holde Kragernes og Skovduernes Antal indenfor 

 passende Grænser, holde Musene nede og bringe de svage Indi- 

 vider blandt det spiselige Vildt ud af Verden, saa det ikke gaar 

 som i Storehedinge-Egnen, hvor, som Distriktslæge Arctander 

 skriver i Tidsskriftets 4. Aarg. , I. Hæfte, smitsomme Sygdomme 

 blandt Agerhønsene har udtyndet disses Antal. Det kunde dog 

 maaske lykkes at naa til, at vore Ægsamlere, naar de saa en 

 beboet Rovfuglerede, kunde lade Æggene ligge og nøjes med 

 Bevidstheden om, at de havde gjort deres til at frede, hvad der 

 var Fare for skulde forsvinde, nøjes med Glæden over at se Fug- 

 lene ved Reden og sammen med Ungerne. Vanskeligst vilde det 

 være at opnaa noget i Retning af fredede Skove eller Stykker 

 af Skove, hvor Træerne fik Lov at vokse, saa der kunde dan- 

 nes Fristeder for de betrængte Rovfugle. Noget kunde der 

 maaske dog efterhaanden naas, men det vilde sikkert være nød- 

 vendigt, at Jægerne først holdt op at spænde Hanen paa Bøssen, 

 hver Gang de saa en Rovfugl, og at Ægsamlerne lod Æggene 

 ligge, ellers nyttede Fristederne sikkert heller ikke meget. 



Jeg har i det foregaaende flere Gang holdt Musvaagen lidt 

 for sig selv, og den indtager ogsaa noget af en Særstilling. Dels 

 er den jo i visse Dele af Aaret fredet, dels har den, som jeg 

 nævnte, noget lettere ved at vænne sig til Skovenes Forandring 

 end de andre Rovfugle. Dette hænger vel tildels sammen med 

 dens Ernæring, der særlig bestaar af Smaagnavere, og disse 



