135 



Sogn, Lolland), hvor Emil Rostrup fødtes 28 Jan. 1831. Bort- 

 set fra vistnok ikke sjældne Besøg paa Langeland kom han 

 saagodtsom ikke udenfor sin Fødeø, indtil han 19 Aar gammel 

 rejste til Køhenhavn for at lade sig indskrive som Elev ved Po- 

 lyteknisk Læreanstalt. 



Paa Lolland fandt Undervisningen Sted ved Huslærere og 

 -Lærerinder, hvoraf ingen havde større Sans for de naturhisto- 

 riske Fag. I de faa, personlige Meddelelser, Rostrup har efter- 

 ladt sig, hævder han med nogen Selvfølelse, at han som Natur- 

 forsker helt igennem i sine unge Aar maatte staa paa egne Ben. 

 I den lille Biografi han nedskrev i Anledning af Udnævnelsen 

 til Æresdoktor staar følgende: »Allerede i mine Drengeaar næ- 

 rede jeg den største Interesse for Naturhistorie, anlagde Sam- 

 linger af Planter, Insekter og Fugle, og begyndte fra mit 13de 

 Aar at nedskrive de Iagttagelser, jeg gjorde i Skov og Mark uden 

 nogen ydre Paavirkning i mit Hjem eller i mine Omgivelser«. 

 (Indbydelsesskrift til Københavns Universitets Aarsfest, 1894). 



Selv om Rostrup manglede Vejledning af ældre interesserede 

 paa det Omraade, som havde fanget hans Sind, savnede han 

 ikke jævnaldrende, ligesindede Kammeraters gode Selskab. Der 

 var gerne tre i Følge til at drage hjemmefra henad de poppel- 

 hegnede Veje og vende tilbage med alskens indsamlet Gods, 

 ligefra Fugleæg til Paddehatte, Rostrup selv og to Brødre, Søn- 

 ner af Pastor Galschiøt i Stokkemarke. Særligt den yngre 

 Broder, Christian, nævner Rostrup i sine datidige Optegnelser 

 som Vennen fremfor alle. C. Galschiøt blev senere Over- 

 gartner paa Ledreborg, er nu bosat i Roskilde, og fortjener min 

 bedste Tak for sine Bidrag til Skildringen af hans Barndomsven. 



I Aarene 1844—50 stod Fuglene jævnligt paa de naturviden- 

 skabelige Opdagelsesrejsers Dagsorden. Desværre gjorde de 

 flygtige Væsner ikke de unge Videnskabsdyrkere den Tjeneste 

 at forholde sig rolige og i Nærheden, medens deres Skikkelsers 

 og Farvers Enkeltheder blev optegnede, og fange dem var heller 

 ikke ligetil. Bøsse og Kugler maatte til. I en haandskreven Er- 

 klæring, som Rostrup har vedlagt sine »malede Fugle«, udtaler 

 han sig saaledes: »Fra mit 13 — 18 Aar gik jeg regelmæssig paa 

 Jagt og skød Fugle, ikke af Ødelæggelseslyst, men for at lære 

 dem nøjere at kende og gøre Forsøg paa at bevare dem bedre 

 i Erindringen ved at tegne og male dem med Vandfarve«. 



Jagten var saaledes Middel og ikke Maal, og blev dreven 



